Справа № 307/2863/25 Провадження № 2/307/1033/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року       м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бряник М.М.,
секретар судового засідання – Бабинець Г.М.,
за участю представника позивача, адвоката – Колошкін П.І.
представника відповідача, адвоката – Решетар В.В.
відповідачки - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат – Колошкін Павло Ігорович до ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кінаш Д.В. та ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Дубівська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства та зобов`язання внести зміни в актовий запис про народження дитини,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, адвокат Колошкін Павло Ігорович, звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , де третя особа Дубівська селищна рада Тячівського району, Закарпатської області про визнання батьківства.
В обґрунтування вимог позовної заяви представник позивача зазначає, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до одруження з ОСОБА_4 12 квітня 2022 року зареєстрували шлюб, який було зареєстровано Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). До реєстрації шлюбу вони мали тривалі стосунки, які розпочалися на початку 2015 році. Під час цих стосунків ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком якого є позивач ОСОБА_2 . Однак у зв?язку з тим, що ОСОБА_1 на момент народження дитини перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , він відповідно до положень ст. 122 СК України був записаний батьком дитини. Втім, відповідач ОСОБА_1 на момент зачаття та народження згаданих дітей не мала стосунків з ОСОБА_3 , оскільки спільно проживала та вела спільне господарство з біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , з яким в подальшому 12 квітня 2022 року зареєструвала шлюб. Позивач вважає доцільним набуття ним юридичного статусу батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак відповідачі відмовляються вчиняти будь-які активні дій для того, щоб усунути вказану невизначеність. З цих підстав, вважає необхідним визнання позивача ОСОБА_6 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому порядку, а також зобов?язання третьої особи внести відповідні зміни в актовий записи про народження.
Враховуючи вищевикладене, просить визнати ОСОБА_2 
батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов?язати Дубівську селищну раду Тячівського району Закарпатської області внести зміни в актовий запис N? 44, складений Виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 18.08.2016 року, виключити відомості про батька дитини ОСОБА_3 , вказати батька дитини ОСОБА_2 , змінити прізвище дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 ", змінити ім`я по батькові дитини з " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 ".
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.08.2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.10.2025 року залучено до участі справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.10.2025 року залучено до участі справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Військову частину НОМЕР_1 .
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Постановленою в підготовчому судовому засіданні ухвалою від 01.12.2025 року задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Решетар В.В. про залишення без розгляду поданного ним 22.10.2025 року клопотання про призначення судової експертизи.
Постановленою в підготовчому судовому засіданні ухвалою від 01.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Колошкін П.І. про залишення без розгляду поданого разом з позовною заявою клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи.
Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
Представник позивача, адвокат Колошкін П.І. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити виходячи з поданих доказів.
Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
Представник відповідача, адвокат Решетар В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви.
Відповідачка ОСОБА_11 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовної заяви.
Представник третьої особи Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 01.12.2025 року представник третьої особи подав до суду заяву у якій просить, розгляд справи проводити без їх участі.
Представник третьої особи Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. 19.03.2026 року представник третьої особи подав до суду заяву у якій просить, розгляд справи проводити без їх участі.
Представник третьої особи Військової частини НОМЕР_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 01.12.2025 року представник третьої особи подав до суду заяву у якій просить, розгляд справи проводити без їх участі.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 18 серпня 2016 року виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16). 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.08.2028 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Зі змісту вказаного рішення також вбачається, що обгрунтовуючи позовні вимоги, мати дитини спір щодо батьківста якої виник між сторонами, стверджувала, що спільне проживання з відповідачем, який записаний батьком дитини, вони припинили більше шести місяців. А тому враховуючи час ухвалення рішення 6.04.2018 та тривалість розгляду справи, можна дійти висновку, що спільне проживання батьків дитини в будь-якому випадку тривало до грудня 2017 року та на той час у них народилася дитина спір щодо батьківства якої виник між ними та позивачем. (а.с.17-18).
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 12 квітня 2022 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , було зареєстровано 12 квітня 2022 року (а.с.19).
Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.
Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
Відповідно до частини першої статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18).
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року).
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.
На доведення заявлених позовних вимог позивачем не надано докази, які б підтверджували ймовірність встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5 .
Враховуючи предмет цього позову вбачається, що фактами обставинами, які підлягали доведенню в даній справі є встановлення наявності у позивача кровної спорідненості, а відтак і свого батьківства щодо дитини. З урахуванням обраного позивачем способу захисту прав, тягар доведення цих обставин, лежить саме на стороні позивача.
При цьому на стороні відповідача, який заперечував позов, лежить тягар доказування зворотного, а саме відсутності у позивача такої спорідненості з дитиною.
Відповідні факти і обставини є предметом доказування (ст. 77 ч. 2 ЦПК України) в даній справі.
Виконуючи вимоги п.5 ч.2 ст. 197 ЦПК України, в підготовчому судовому засіданні представникам сторін, судом було роз`яснено, які саме обставини входить до предмету доказування у даній цивільній справі. 
У продовж всього судового розгляду, представник позивача, який відмовився від проведення судової молекулярно генетичної експертизи у доведення підставності пред`явленого позову, посилався тільки на визнання відповідачкою – матір`ю дитини факту батьківства її сина та позивача та заперечення такого батьківства з ОСОБА_3 . 
Представником відповідача обрано позицію, відповідно до якої він посилаючись на походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі. Наполягав на тому, що саме ОСОБА_3 , є батьком народженої у шлюбі з ОСОБА_12 дитини - ОСОБА_5 та також відкликав заявлене ним клопотання про призначення у справі судової молекулярної експертизи. 
Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 
Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.
Сімейним кодексом України встановлена презумпція шлюбного батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем не доведено суду, не стверджено належними, достовірними та допустимими доказами факт його біологічного батьківства щодо малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого являється відповідач по справі ОСОБА_3 .
Крім цього, позивачем в даному випадку не надано суду інших доказів на підтвердження батьківства, а наявність лише згоди однієї з сторін на визнання батьківства не може бути достатнім доказом доведення батьківства, що підтверджує і відсутність фактичного спору між сторонами. Позивачем не ставилося питання про виклик і допит свідків, крім цього просив залишити без розгляду подане разом з позовною заявою клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи, не надано будь-яких письмових доказів, які б давали суду можливість дійти висновку про обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 19, 121, 122, 128, 129 СК України, суд

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Дубівська селищна рада, Тячівського району, Закарпатської області, Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства та зобов`язання внести зміни в актовий запис про народження дитини – відмовити повністю.
Понесені позивачем ОСОБА_2 судові витрати, слід покласти на позивача ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
Дубівська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, ЄДРПОУ 04349633, розташована за адресою: смт. Дубове, вул. Подольського Д., 46, Тячівського району, Закарпатської області.
Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 25999051, Тячівський район, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Нересенська, 2.
Військова частина НОМЕР_1 .
Дата складення повного судового рішення – 28 травня 2026 року.

Головуючий М.М. Бряник