ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5053/26 Справа № 175/2197/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання незаконним наказу в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку, 
- за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури,
на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року, - 
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
15.08.2022 року до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання незаконним наказу в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку, в якому позивач просив:
Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.11.2020 року № 8-9283/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (Бердянського району Запорізької області).
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (Бердянського району Запорізької області), від 23.12.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №20127.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для
індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (на теперішній час Бердянського району Запорізької області), від 26.01.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №232.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для
індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (на теперішній час Бердянського району Запорізької області), від 27.01.2022, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №268.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для
індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (на теперішній час Бердянського району Запорізької області), від 28.01.2022, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №284.
Зобов?язати ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) повернути державі в особі Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський р-н, Запорізька обл., 72102, код ЄДРПОУ 20485360) земельну ділянку з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (на теперішній час Бердянського району Запорізької області) (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2240866323248).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року позовні вимоги Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування наказу в частині, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
26.02.2026 рокувід Дніпропетровської обласної прокуратуринадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та може бути передана у власність фізичній особі. При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував відповідні положення Земельного та Водного кодексів України та практику Великої Палати Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в порядку ст.360 ЦПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що для витребування майна з чужого незаконного володіння не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.3 а.с.34-36).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.
Судом першої інстанції взагалі встановлені наступні обставини справи. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.11.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_1 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028, яка розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області за межами населеного пункту. 
26.01.2022 року підставі договору купівлі – продажу, право власності на спірну земельну ділянку набув ОСОБА_3 , який 27.01.2022 року відчужив земельну ділянку ОСОБА_4 28.01.2022 року власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_5 . При цьому земельна ділянка з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 знаходиться на відстані 52 м до берегової смуги Азовського моря. 
Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Але колегія суддів апеляційного суду погодитись з таким висновком не може з огляду на таке.
Апеляційний суд встановив.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.11.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_1 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028, яка розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області за межами населеного пункту. 
Після чого вказана земельна ділянка була перепродана чотири рази.
Останній раз договір купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га був укладений 28.01.2022 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрований в реєстрі за №284.
На момент звернення прокурора до суду з зазначеним позовом власником земельної ділянки з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028
площею 0,1000 га є ОСОБА_5 . 

З плану геодезичної зйомки (т.1 а.с.51) вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на узбережжі Азовського моря. Межі земельної ділянки перебувають на відставні 51, 08 м та 54, 93 м від узрізу води Азовського моря.
З відповіді в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (т.1 а.с.52) вбачається, що землевпорядна документація щодо встановлення меж водоохоронних зон та прибережної захисної смуги уздовж Азовського моря, морських заток та лиманів, на території Приморського району Запорізької області в архіві відділу відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті:
а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
г) береговими смугами водних шляхів;
ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Відповідно до ст.4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ч.8 ст.88 Водного кодексу України, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Тож з наведених доказів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 знаходиться на прибережній захисній смузі Азовського моря та відноситься до земель водного фонду.

Апеляційний суд виходить із того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).
Згідно з статтею 19 ЗК України за основним цільовим призначенням землі України поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду.
Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».
Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.
Отже, прибережна захисна смуга – це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.
Наведений висновок узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2).

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2025 року, справа № 183/774/17, провадження № 61-2499св24, зазначив, що рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, пункт 7.6). Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця.
5.60. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
5.61. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).
5.62. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
5.64. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності / недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном".

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови Великої Палати від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).

Апеляційний суд враховує, що сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, вказав, що враховуючи недобросовісність дій як з передання, так і з набуття у приватну власність земельної ділянки в прибережній захисній смузі, загальний інтерес у контролі за використанням зайнятих прибережними захисними смугами земельними ділянками за їхніми цільовими призначеннями для гарантування безпечності довкілля та не погіршення екологічної ситуації у цій справі, переважає над приватним інтересом у заволодінні такою ділянкою у власність приватними особами.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

При таким обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року скасувати.
Позовні вимоги Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання незаконним наказу в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити частково. 
Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.11.2020 року № 8-9283/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (Бердянського району Запорізької області).
Витребувати у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави в особі Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський р-н, Запорізька обл., 72102, код ЄДРПОУ 20485360) земельну ділянку з кадастровим номером 2324884200:02:025:0028 площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області (на теперішній час Бердянського району Запорізької області) (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2240866323248).
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Запорізької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909973) судовий збір за подання позову у розмірі 14 886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь Дніпропетровськоїобласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909938) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 17 863 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 20 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 26.05.2026 року.

Судді: