ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"04" травня 2026 р. Cправа № 902/1394/25  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:
представників позивача: ОСОБА_1, Дуднік В.С. (виписка з ЄДРЮОФОПтаГФ); адвоката Ільніцького І.І. (ордер серії АВ №1262755 від 07.01.2026),
третьої особи - ОСОБА_1,
інші учасники не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Вапнярської селищної ради, селище Вапнярка Тульчинського району Вінницької області
до Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник", селище Томашпіль Тульчинського району Вінницької області
за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - фізичної особи ОСОБА_1 , селище Вапнярка Тульчинського району Вінницької області, та Комунального підприємства "Вапнярський комбінат комунальних підприємств", селище Вапнярка Тульчинського району Вінницької області
про спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ: 

До Господарського суду Вінницької області звернулася Вапнярська селищна рада з позовом до Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" про спростування недостовірної інформації, шляхом:
- визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Вапнярської селищної ради в особі Вапнярського селищного голови ОСОБА_1 , інформацію, поширену в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник", автором якої є керівник Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" ОСОБА_2 ;
- зобов`язання спростувати поширену недостовірну інформацію.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_3) від ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1-й сторінці зображено фото ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 та опублікована стаття з назвою: " ІНФОРМАЦІЯ_5", автором якої є керівник Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" та головний редактор газети "Томашпільський вісник" ОСОБА_3 .
Позивач стверджує, що зазначена стаття містить не оціночні судження, а неправдиві фактичні дані про "продаж" та "незаконні дії", що дискредитує орган місцевого самоврядування. Автор опублікованої статті ОСОБА_3 не перевірила достовірність даних, вирвала події з контексту та створила негативний образ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 як "особи, що наживається на армії". 
Вважаючи опубліковану в газеті інформацію недостовірною, позивач звернувся до суду з даним позовом про її спростування.
Ухвалою суду від 15.10.2025 відкрито провадження в справі №902/1394/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02.12.2025 підготовче судове засідання відкладено до 08.01.2026.
06.01.2026 позивач звернувся до суду із клопотанням б/н від 05.01.2026 (а.с.50-52) про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_4 для допиту щодо обставин справи.
Також 06.01.2026 від позивача надійшло клопотання б/н від 05.01.2026 (а.с.54-58) про долучення до матеріалів справи запиту до ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області "щодо надання інформації" №2099 від 15.16.2025 та відповіді на запит №347672-2025 від 16.12.2025.
08.01.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 29.12.2025 (а.с.60-96), в якому відповідач зазначає, що Вапнярська селищна рада в особі її голови ОСОБА_1 , не маючи ніяких майнових прав на майно (бетонні плити огорожі в кількості 15 шт. та залізобетонні шпали в кількості 200 шт.), безпідставно, протиправно, незаконно та самоуправно передала його військовій частині НОМЕР_1 .
Також відповідач зауважує, що ним протягом 2023-2024 років неодноразово висвітлювались факти зловживань з боку ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , а саме: зловживання владою, службовим становищем, перевищення влади, привласнення та розтрати майна. За вказаними фактами порушено 6 кримінальних справ.
Ухвалою суду від 08.01.2026, у зв`язку з залученням до участі в справі №902/1394/25 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, підготовче судове засідання відкладено до 21.01.2026.
16.01.2026 на адресу суду надійшла заява "про уточнення позовних вимог" б/н від 15.01.2026 (а.с.120-126), в якій позивач зазначив, що у зв`язку із залученням до участі у справі ОСОБА_1 як третьої особи, позовні вимоги підлягають уточненню шляхом виключення посилань на захист честі та гідності в особі керівника юридичної особи та зосередження їх виключно на захисті ділової репутації Вапнярської селищної ради.
19.01.2025 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи (фізичної особи ОСОБА_1 ) б/н від 19.01.2026 (а.с.128-130), в яких зазначено, що викладена інформація в оспорюваній статті про нібито "розпродаж" майна громади є недостовірною та маніпулятивною. Фактично, на підставі звернень командира військової частини, Вапнярською селищною радою було прийнято законні рішення про безоплатну передачу демонтованих матеріалів (плит та шпал) для потреб оборони. Передача оформлена актами, не мала комерційної мети та здійснювалася виключно для підтримки ЗСУ. Поширені відповідачем відомості порушують право на ділову репутацію та дискредитують діяльність органу влади під час війни.
21.01.2026 від позивача надійшло клопотання б/н від 21.01.2026 (а.с.140-148) про долучення до матеріалів справи письмових доказів.
21.01.2026 постановлена ухвала про прийняття заяви позивача "про уточнення позовних вимог" (занесена до протоколу судового засідання) та про залучення Комунального підприємства "Вапнярський комбінат комунальних підприємств" до участі в справі №902/1394/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; відкладено підготовче судове засідання до 18.02.2026. 
17.02.2026 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи (Комунального підприємства "Вапнярський комбінат комунальних підприємств") б/н від 17.02.2026 (а.с.158-176), в яких зазначено, що залізобетонні шпали в кількості 200 штук, що перебували на комунальній земельній ділянці з кадастровим номером 0523955400:02:001:0078 у постійному користуванні КП "Вапнярський ККП", були елементами благоустрою території, при цьому жодних дозволів на їх придбання чи встановлення приватними особами не надавалося. У зв`язку із запитом військової частини НОМЕР_1 , на підставі рішення виконавчого комітету №178 від 28.07.2025, вказані шпали були законно демонтовані та безоплатно передані для потреб оборони, що підтверджено відповідним актом і виключає будь-яку їх реалізацію чи продаж. Таким чином, публікація у газеті "Томашпільський вісник" від ІНФОРМАЦІЯ_3 про нібито продаж майна підприємців є недостовірною дезінформацією, поширеною без перевірки фактів з метою дискредитації Вапнярської селищної ради та комунального підприємства.
18.02.2026 від позивача надійшло клопотання б/н від 17.02.2026 (а.с.177-196) про долучення до матеріалів справи письмових доказів.
За наслідками судового засідання, 18.02.2026 суд прийняв ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/1394/25 до судового розгляду по суті на 18.03.2026.
18.03.2026 надійшла заява відповідача б/н від 17.03.2026, якою заявник, з посиланням на п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, просив "...зупинити розгляд справи по суті заявлених позивачем вимог на строк розгляду касаційної інстанції у справі №120/83/26" (а.с.217-228).
Також 18.03.2026 постановлена ухвала (занесена до протоколу судового засідання) про відкладення розгляду справи по суті на 23.04.2026.
На визначену судом дату, 23.04.2026, з`явились представники позивача та третя особа (фізична особа ОСОБА_1 ).
Відповідач та третя особа (Комунальне підприємство "Вапнярський комбінат комунальних підприємств") правом участі у судовому засіданні не скористалися; втім про дату, час та місце його проведення були повідомленні належним чином, що підтверджується відтиском штемпелю вихідною кореспонденції суду про направлення ухвали від 19.03.2026 на адреси електронної пошти (а.с.232), а також до електронного кабінету Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" в підсистемі ЄСІТС.
У судовому засіданні, 23.04.2026, суд постановив ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про відмову у задоволенні клопотання відповідача б/н від 17.03.2026 про зупинення провадження у справі.
Таке судове рішення постановлено судом на підставі вимог частини 3 ст.195 ГПК України, якою встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч.1 ст.227 та пунктом 1 ч.1 ст.228 цього Кодексу. Втім, визначені відповідачем підстави зупинення провадження в цій справі не відносяться до такого переліку.
Представники позивача та третя особа (фізична особа ОСОБА_1 ) позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Після завершення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення - 04.05.2026.
04.05.2026 судом встановлено, що учасники справи на оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) судового рішення не з`явилися.
Суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення без його проголошення, відповідно до ч.4 ст. 240 ГПК, та долучив до матеріалів справи.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Враховуючи зміст позовних вимог та заперечень відповідача, суд, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, встановив такі обставини.
У громадсько-політичні газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 сторінці опубліковано статтю з назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5", за змістом якої зазначено:
"ІНФОРМАЦІЯ_6."
Автором опублікованої статті вказано керівника Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" та головного редактора газети "Томашпільський вісник" ОСОБА_3.
Тираж газети "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_7 року становить 2025 примірників.
Учасниками справи визнається факт публікації визнається.
Сторонами не заперечується, що майно, яке зазначене в наведеній вище статті, перебувало на земельних ділянках з кадастровими номерами 0523955400:02:001:0078 та 0523955400:04:001:0035.
З матеріалів справи слідує, що на підставі рішення 03 сесії 05 скликання Вапнярської селищної ради від 14.09.2006 (а.с.164) Комунальному підприємству "Вапнярський ринок" був виданий Державний акт на право постійного користування земельної ділянкою площею 0,4108 га з кадастровим номером 0523955400:02:001:0078, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням 39 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради №453 від 16.05.2018 (а.с.170) припинено діяльність Комунального підприємства "Вапнярський ринок". Правонаступником усього майна, прав та обов`язків визнано Комунальне підприємство "Вапнярське".
На засіданні 52 сесії 8 скликання Вапнярської селищної ради №613 від 06.12.2018 (а.с.171) прийнято рішення реорганізувати Комунальне підприємство "Вапнярське" шляхом його приєднання до Комунального підприємства "Вапнярський комбінат комунальних підприємств" якого визнано правонаступником усього майна, прав та обов`язків.
22.04.2025 між Вапнярською селищною радою (далі - Орендодавець) та громадянином ОСОБА_7 (далі - Орендар) укладено договір оренди землі №65 (далі - Договір) (а.с.181-182), за змістом якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкову платне користування земельну ділянку кадастровий номер 0523955400:04:001:0035, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Договір укладено на 7 (сім) років (п.8 Договору).
24.07.2025 Військова частина НОМЕР_1 звернулася листом №1044 (а.с.16) до селищного голови Вапрянської селищної ради ОСОБА_1 з проханням розглянути питання щодо забезпечення військової частини залізобетонними шпалами в кількості 200 штук для проведення ремонту огорожі периметру. Необхідність у матеріалах зумовлена потребою заміни залізобетонних стовпів, які стали непридатними внаслідок тривалої експлуатації.
Також листом №1045 від 24.07.2025 військова частина НОМЕР_1 звернулася з прохання розглянути питання щодо забезпечення військової частини залізобетонними парканними плитами в кількості 20 штук. Матеріали необхідні для організації протиосколкового захисту особового складу, озброєння, техніки та критичних об`єктів інфраструктури від засобів ураження противника.
У заяві без номера та дати (а.с.15) ОСОБА_7 (орендар) зазначає, що між ним та Вапнярської селищною радою (орендодавець) укладено договір оренди землі №65 від 22.04.2025, відповідно до якого орендується земельна ділянка з кадастровим номером 05239554000:04:001:0035. Йому як орендарю надано право зводити в установленому законодавством порядку будівлі та споруди. Однак на орендованій землі знаходиться паркан з бетонних плит, які перешкоджають належно користуватися земельною ділянкою, а тому ОСОБА_7 просить Вапнярську селищну раду здійснити їх демонтаж.
У клопотанні №57 від 28.07.2025 (а.с.15) Комунальне підприємство "Вапнярський комбінат комунальних підприємств" просить Вапнярську селищну раду надати дозвіл на порушення благоустрою земельної ділянки з кадастровим номером 0523955400:02:001:0078 за адресою АДРЕСА_1 . Дозвіл необхідний для демонтажу 200 залізобетонних шпал з метою їх подальшої передачу військовій частині НОМЕР_1 для покращення обороноздатності. Після завершення робіт підприємство зобов`язується привести територію земельної ділянки до належного стану.
28.07.2025 рішенням №178 (а.с.19) виконавчий комітет Вапнярської селищної ради надав дозвіл Комунальному підприємству "Вапнярський комбінат комунальних підприємств" на демонтаж залізобетонних шпал (в кількості 200 штук) по АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 .
Рішенням №180 від 28.07.2025 виконавчий комітет Вапнярської селищної ради надав дозвіл на передачу демонтованих матеріалів (200 штук - залізобетонних шпал та 20 штук - бетонних плит) на потреби військової частини НОМЕР_1 .
31.07.2025 між Комунальним підприємством "Вапрянський комбінат комунальних підприємств" та військовою частиною НОМЕР_1 підписано акт приймання-передачі матеріальних цінностей (а.с.14), за умовами якого КП "Вапнярський ККП" передає, а військова частина НОМЕР_1 приймає залізобетонні шпали в кількості 200 штук.
Вапнярська селищна рада передала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла бетонні плити в кількості 15 штук про що 09.08.2025 складено та підписано акт приймання-передачі матеріальних цінностей (а.с.13).
На засіданні 80 сесії 8 скликання 21.08.2025 Вапнярською селищною радою прийнято рішення про затвердження актів прийому-передачі матеріальних цінностей від 31.07.2025 та від 09.08.2025 (а.с.21).
15.12.2025 Вапнярська селищна рада звернулась із запитом №2099 (а.с.57) до ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання офіційної відповіді за результатами реагування працівників поліції на виклик, який мав місце 01.08.2025 за адресою: АДРЕСА_3 , з приводу демонтажу залізобетонних плит.
У відповіді на запит №347672-2025 від 16.12.2025 (950986) (а.с.56) ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП повідомило, що між мешканцями колишнього "Містечка" та невідомими їм особами виник конфлікт щодо демонтажу бетонних плит в кількості 20 штук. Згодом приїхав селищний голова Вапнярської ОТГ ОСОБА_1 та пояснив, що такі плити будуть демонтовані та передані військовій частині НОМЕР_1 . Роботи щодо демонтажу бетонних плит було припинено, конфлікт вирішено мирним шляхом.
В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_7 (а.с.134), в якій зазначено, що 22.04.2025 між ним та Вапнярською селищною радою був укладений договір оренди землі №65, відповідно до якого ОСОБА_7 орендує земельну ділянку з кадастровим номером 0523955400:04:001:0035, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На вказаній земельній ділянці повинна була будуватися їдальня. Після прийняття землі з`ясувалась, що розміщені на ній бетонні плити перешкоджають проведенню підготовчих та будівельних робіт, у зв`язку з чим ОСОБА_7 звернувся до Вапнярської селищної ради щодо їх демонтажу. 01.08.2025 ОСОБА_7 прибув на територію земельної ділянки в зв`язку із початком демонтажу бетонних плит військовослужбовцями. Проте через спровокований невідомими особами конфлікт із місцевими жителями процес було призупинено. 09.08.2025 роботи з демонтажу було відновлено, в результаті чого 15 бетонних плит було безоплатно передано військовій частині. Тому ОСОБА_7 зазначає, що інформація, викладена у статті "...ІНФОРМАЦІЯ_5", є перекрученою, вирваною з контексту та такою, що не відповідає фактичним обставинам події.
Також в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява свідка ОСОБА_4 (а.с.135), якою повідомлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 були направлені офіційні письмові звернення до Вапнярської селищної ради з проханням надати військовій частині матеріальні засоби: залізобетонні шпали у кількості 200 штук та бетонні плити в кількості 20 штук. 31.07.2025 військові частині було безоплатно передано 200 залізобетонних шпал, що підтверджується актом приймання-передачі матеріальних цінностей. 01.08.2025 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 прибули у селище Вапнярка з метою демонтажу бетонних плит, однак через конфлікт із місцевими жителями демонтаж було припинено. 09.08.2025 військовими було продовжено демонтаж, в результаті чого військовій частині було безоплатно передано 15 бетонних плит, що підтверджується актом прийому-передачі матеріальних цінностей. Тому ОСОБА_8 вважає, що інформація, поширена у публікації "...ІНФОРМАЦІЯ_5", є недостовірною та такою, що не відповідає реальним подіям.
Отже, предметом судового розгляду в цій справі є визнання інформації, що поширена відповідачем у статті, недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача, та зобов`язання спростувати таку інформацію.

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Згідно із статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.
Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.
Частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а статтею 299 Цивільного кодексу України закріплено право фізичної особи на недоторканність ділової репутації.
Отже, за змістом приписів статті 91 Цивільного кодексу України, право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).
Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
У відповідності до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про інформацію", інформація це - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно із статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частини 6 статті 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009).
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.
Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У пункті 1 постанови пленум Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Згідно із ст.200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.
Відповідно до ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У ч.1 ст.5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно із ч.2 ст.7 Закону України "Про інформацію", суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
За змістом статті 91 ЦК України, право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).
Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутись до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливим у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Отже, за змістом ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
З огляду на викладене, позивач має право на недоторканість ділової репутації, а також право на відповідь та на спростування недостовірної інформації.
Як вже встановлено судом: редактор Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільській вісник" ОСОБА_2 опублікувала під своїм авторством статтю в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5". 
Судом також встановлено, що оспорювана позивачем інформація була поширена в мережі Інтернет у соціальній мережі "Faсеbооk", тобто була доведена до відома невизначеного кола осіб, а також що ця інформація стосувалася конкретної юридичної особи - Вапнярської селищної ради. 
Згідно зі ст.1 Закону України "Про електронні комунікації" мережа Інтернет (Інтернет) - глобальна електронна комунікаційна мережа, що призначена для передачі даних та складається з фізично та логічно взаємоз`єднаних окремих електронних комунікаційних мереж, взаємодія яких базується на використанні єдиного адресного простору та на використанні інтернет-протоколів, визначених міжнародними стандартами.
З огляду на викладене інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. При цьому інтернет-видання (вебсайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, є засобом масової інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2021 в справі №927/791/18.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.30 Закону України "Про інформацію" №2657-ХІІ від 02.10.1992 ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Однак оприлюднена ОСОБА_9 інформація щодо незаконних дій Вапнярської селищної ради стосовно продажу бетонних шпал задля власного збагачення її голови, містить цілком конкретні фактичні дані, а тому у суду відсутні підстави вважати такі вислови оціночним судженням.
Виходячи зі змісту публікації, поширена відповідачем інформація стосується Вапнярської селищної ради, оскільки в статті використовувалися вирази: "у селищі Вапнярка", "місцева влада", "управління селищем". 
Враховуючи, що Вапнярська селищна рада є місцевою владою в селищі Вапнярка, а селищний голова Вапнярської селищної ради ОСОБА_1 за посадою є мером та очільником цієї громади, і він же зображений на фото, яке супроводжує таку статтю; та оцінивши зміст останньої, суд приходить до висновку, що інформація у статті стосується Вапнярської селищної ради 
З контексту публікації слідує, що подана в ній інформація звинувачує Вапнярську селищну раду та селищного голову ОСОБА_1 у продажі з метою збагачення бетонних шпал, які належать громаді. У статті також стверджується, що "ІНФОРМАЦІЯ_8". 
З прочитання статті можна зробити висновок про те, що її автор ОСОБА_2 стверджує, що посадові особи Вапнярської селищної ради привласнюють необліковане майно, прикриваючись потребами ЗСУ і що такі незаконні дії ради мають триваючий характер. 
При вирішенні питання щодо наявності підстав вважати поширену відповідачем інформацію про позивача недостовірною, суд виходив з такого.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
За приписами ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Так, суд дослідивши текст статті, приходить до висновку, що наступні висловлювання:
- "ІНФОРМАЦІЯ_9";
- ІНФОРМАЦІЯ_10";
- "ІНФОРМАЦІЯ_11";
- "ІНФОРМАЦІЯ_12";
"ІНФОРМАЦІЯ_13"; 
"ІНФОРМАЦІЯ_14";
- "ІНФОРМАЦІЯ_15", - є не власними оціночними судженнями автора статті, в містять саме недостовірну, негативну інформацію щодо позивача.
Суд зазначає, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п.15 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009).
За наведених обставин, суд доходить висновку, що поширення відповідачем інформації про позивача як особи, яка порушує законодавство, є негативними відомостями про останнього, в друкованому засобі інформації невизначеному колу осіб, завдає шкоди діловій репутації Вапнярській селищній раді як учаснику суспільних відносин.
В ході розгляду справи також не знайшло свого підтвердження в реальному житті твердження відповідача про те, що "ІНФОРМАЦІЯ_16)."
Відповідач належними доказами вказане твердження суду не довів.
Натомість пунктом 18 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 визначено обов`язок відповідача довести, що поширена ним інформація є достовірною, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).
Верховний Суд України розглядаючи справи, пов`язані із захистом честі, гідності та ділової репутації, де інформація була вирвана з контексту у справі № 757/17241/21-ц від 15 травня 2024 року, підкреслив, що при оцінці достовірності інформації необхідно враховувати весь контекст публікації, а не окремі її частини.
Суд констатує, що весь контекст статті в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5", має негативний характер відносно діяльності позивача в особі Вапнярської селищної ради та її голови і ганьбить їх ділову репутацію. 
Так, звертаючись до суду з позовом, позивач надав докази, що заперечують інформацію, поширену відповідачем. Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення.
Оскільки відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував правдивість інформації, поширеної стосовно позивача щодо незаконного продажу бетонних шпал, суд дійшов висновку, що поширена інформація є недостовірною, що, зокрема слідує із досліджених судом наданих позивачем письмових доказів.
При цьому відповідач у наданому до суду письмовому відзиві на позов та у поясненнях, наданих суду через представника, наполягає на тому, що викладені у статті обставини дійсно мають місце. Відповідач оскаржує до адміністративного суду рішення Вапнярської селищної ради, посилаючись на те, що Вапнярська селищна рада присвоїла неналежне їй майно та передала його військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідач у відзиві зазначив, що в газеті "Томашпільський вісник" періодично публікуються статті про дії Вапнярської селищної ради, які відповідач вважає незаконними. Стаття, яка є предметом судового розгляду, за поясненнями відповідача, стосується незаконної діяльності Вапнярської селищної ради. 
Судом також враховано, що як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Lingens v. Austria" суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: "Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе".
Отже, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.
Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі №61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.
У вказаному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/32924/19 від 22.11.2021.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:
- чи мало місце поширення відповідачем інформації;
- чи стосувалася поширена інформація позивача;
- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;
- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.
Отже, судом встановлено, що поширення відповідачем статті в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_5" мало місце і цю обставину останній не заперечує. Поширена інформація стосується Вапнярської селищної ради, оскільки містить твердження про начебто протиправну діяльність її посадових осіб. 
Судом також встановлено і матеріалами справи підтверджено, що інформація, викладена у статті в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_5" є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності.
Як було встановлено судом, демонтовані шпали та бетонні плити були передані військовій частині НОМЕР_1 безоплатно, згідно з актами прийому-передачі, які були затверджені 21.08.2025 рішенням сесії Вапнярської селищної ради № 2860.
Оскільки поширена відповідачем інформація про продаж з метою власного збагачення голови ради, є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені відповідачем та які ним не підтверджені, оспорювана позивачем інформація підлягає спростуванню.
З огляду на вказане, вищезазначена інформація про позивача, поширена відповідачем, є фактично твердженням про причетність позивача - Вапнярської селищної ради до вчинення правопорушення, чим створюється негативне уявлення про нього і заподіюється шкода його правам та інтересам.
При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що за відсутності доказів достовірності поширеної відповідачем інформації позов про спростування цієї інформації підлягає задоволенню.
Дана правова позиція відображена також і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.11.2018 в справі №910/17819/17.
Як визначено ч.2 ст.5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію не повинна порушувати, зокрема, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно ст.278 ЦК України, якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.
Пунктами 9, 25 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи доцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Враховуючи, що порушення особистих немайнових прав позивача відбулося у результаті поширення про нього недостовірної інформації відповідачем, то належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача не пізніше п`ятого дня від дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію про Вапнярську селищну раду шляхом розміщення на перших сторінках газети "Томашпільський вісник" статі із зазначенням тексту такого змісту: "ІНФОРМАЦІЯ_17" - є недостовірною" та резолютивної частини рішення суду в цій справі.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.
Згідно із частинами 2, 3 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судовий збір.
Згідно з приписами ч.4. ст.129 ГПК у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Позов у справі №902/1394/25 задовольнити.
2. Визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Вапнярської селищної ради, інформацію, поширену в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_7 року в статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5", автором якої є керівник Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" ОСОБА_2. 
3. Зобов`язати Приватне підприємство "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" (24200, Вінницька область, Тульчинський район, селише Томашпіль, пл.Тараса Шевченка, буд. 4; код ЄДРПОУ 02471519) не пізніше п`ятого дня від дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію про Вапнярську селищну раду (24240, Вінницька область, Тульчинський район, смт Вапнярка, вул.Незалежності, 140; код ЄДРПОУ 04325911) шляхом розміщення на перших сторінках газети "Томашпільський вісник" статі із зазначенням тексту такого змісту: "Поширена інформація в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_7 року під заголовком статті в громадсько-політичній газеті "Томашпільський вісник" НОМЕР_2 (НОМЕР_4) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5" - є недостовірною" та резолютивної частини рішення суду в цій справі.
4. Стягнути з Приватного підприємства "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" (24200, Вінницька область, Тульчинський район, селище Томашпіль, пл.Т.Шевченка, буд.4; код ЄДРПОУ 02471519) на користь Вапнярської селищної ради (24240, Вінницька область, Тульчинський район, смт Вапнярка, вул.Незалежності, 140; код ЄДРПОУ 04325911) 3028,00 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
6. Повне рішення надіслати сторонам.
7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).
8. Повне рішення складено 14 травня 2026 р.

Суддя Нешик О.С.  

кількість прим. рішення:
1 - до справи;
2, 3, 4 - Вапнярській селищній раді - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти (ІНФОРМАЦІЯ_18; selrada2017@gmail.com);
5, 6, 7 - Приватному підприємству "Редакція газети і радіомовлення "Томашпільський вісник" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адреси електронної пошти (tom_visnik@ukr.net; kwberil@ukr.net);
8 - ОСОБА_1. - ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );
9 - Комунальному підприємству "Вапнярський комбінат комунальних підприємств" - на адресу електронної пошти (vapnyarskuukkp@ukr.net)