Єдиний унікальний номер справи № 757/26076/24-ц
Провадження № 22-ц/824/2574/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа Державний реєстратор Новгородівської селищної ради Кіровоградської області Желєкова Оксана Миколаївна, Новгородівська селищна рада Кіровоградської області, Фермерське господарство «РЕЦЬ 2023» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

06 червня 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з вказаним позовом до відповідача. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Міністерства юстиції України №1291/5 від 30.04.2024 року «Про задоволення скарги» є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки його прийняттям фактично припинено право власності позивача на належне їй нерухоме майно. Позивач вказує, що відповідач, ухвалюючи спірний наказ, вийшов за межі наданих йому повноважень та фактично перебрав на себе функції суду щодо вирішення спору про право.
Крім того, позивач посилається на те, що при розгляді скарги Новгородської селищної ради Кіровоградської області Міністерством юстиції України було проігноровано істотні порушення порядку її подання та розгляду. Зокрема, скаргу подано в електронній формі без використання кваліфікованого електронного підпису або належних засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри, а також із пропуском встановленого законом строку на її подання. Окрім цього, скарга стосувалася рішень щодо різних земельних ділянок, право власності на які зареєстровано за різними особами, що, на думку позивача, свідчить про її невідповідність вимогам закону.
Позивач також зазначає, що на підставі спірного наказу було анульовано рішення державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області, якими здійснено державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були скасовані. У зв`язку з наведеним позивач просила суд визнати протиправним та скасувати зазначений наказ у відповідній частині, а також зобов`язати Міністерство юстиції України поновити скасовані записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1291/5 від 30.04.2024 року «Про задоволення скарги» в частині задоволення скарги Новгородської селищної ради Кіровоградської області від 23.01.2024 року №03-27/159/1, визнання прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювання рішення №67370378 від 27.04.2023 року та рішення №67791583 від 29.05.2023 року державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової Оксани Миколаївни; зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були скасовані/анульовані на підставі наказу Міністерства юстиції №1291/5 від 30.04.2024 року «Про задоволення скарги», а саме: записів, внесених на підставі рішення №67370378 від 27.04.2023 року та рішення №67791583 від 29.05.2023 року, прийнятих державним реєстратором Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової Оксани Миколаївни.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року позов задоволено. 
14.08.2025 року до суду першої інстанції подано заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій останній просив суд: 
1) стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 100 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; 
2) стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі - 605,60 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі задоволено.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, 11 вересня 2025 року та 27 листопада 2025 року відповідач направив апеляційні скарги, у яких зазначив, що оскаржувані рішення вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нові судові рішення, якими відмовити у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.
25 грудня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.
29 грудня 2025 року до апеляційного суду відповідачем подано додаткові пояснення у справі.
Станом на день розгляду справи відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходило. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання, призначене на 12 березня 2026 року, з`явилися представник позивача ОСОБА_4, який просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, та представник відповідача Субота О. В. , який підтримав апеляційну скаргу та просив апеляційний суд її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішень з ухваленням нових про відмову у задоволенні позову та відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. 

Як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, 27 квітня 2023 року державним реєстратором Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової Оксаною Миколаївною прийнято рішення №67370378 щодо змін реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523480400:02:001:0879 площею 7,5 га за ОСОБА_1 . 
23 січня 2024 року Новгородківська селищна рада Кіровоградської області звернулась зі скаргою №03-27/159/1 до Міністерства юстиції України (вх. №СК-755-24 від 26.01.2024 року), в якій просило анулювати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 
1) рішення від 27.04.2023 №67370378 державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової О.М. щодо змін реєстрації права власності на земельну ділянку 3523480400:02:001:0879 площею 7,5 га за ОСОБА_1 ;
2) рішення від 27.04.2023 №67371205 державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової О.М. щодо змін реєстрації права власності на земельну ділянку 3523480400:02:001:0692 площею 7,5 га за ОСОБА_3 .
За результатом розгляду скарги Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок від 23.04.2024 року, в якому рекомендовано: 
- задовольнити скаргу Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 23.01.2024 року №03-27/159/1; 
- визнати прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та анулювати рішення: 
1) №67370378 від 27.04.2023 року державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової О.М. щодо змін реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523480400:02:001:0879 площею 7,5 га за ОСОБА_1 ;
2) №67371205 від 27.04.2023 року державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової О.М. щодо змін реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523480400:02:001:0692 площею 7,5 га за ОСОБА_3 ;
3) №67791583 від 29.05.2023 року державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової О.М. щодо реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3523480400:02:001:0879 за ФГ «РЕЦЬ 2023»; 
4) №67507573 від 08.05.2023 року державного реєстратора Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради Кіровоградської області Адаменка А.В. щодо реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 3523480400:02:001:0692 за ФГ «Гнатушенко». 
Наказом Міністерства юстиції України №1291/5 від 30 квітня 2024 року на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції задоволено скаргу Новгородківської селищної ради Кіровоградської області від 23.01.2024 року № 03-27/1591/1 - визнано прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювано рішення від 27.04.2023 року №№67370378, 67371205, від 29.05.2023 року №67791583 державного реєстратора Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової Оксани Миколаївни, від 08.05.2023 року №67507573 державного реєстратора Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради Кіровоградської області Адаменка Андрія Володимировича.
На виконання вищевказаного наказу Міністерства юстиції України №1291/5 від 30 квітня 2024 року анульовано записи про реєстрацію речового права. 
Рішення №67370378 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3523480400:02:001:0879 площею 7,5 га за ОСОБА_1 було прийнято державним реєстратором Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкової Оксаною Миколаївною 27 квітня 2023 року, а скарга Новгородківської селищної ради Кіровоградської області №03-27/159/1 була подана до Міністерства юстиції України 23 січня 2024 року. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що Міністерством юстиції України при розгляді скарги Новгородківської селищної ради порушено імперативні вимоги законодавства щодо порядку та строків її подання і розгляду, оскільки скаргу подано з пропуском встановленого законом строку без зазначення поважних причин такого пропуску, при цьому скаржник як орган місцевого самоврядування мав об`єктивну можливість дізнатися про оскаржувані реєстраційні дії значно раніше; що подана скарга не відповідала вимогам закону щодо форми та підпису, оскільки була направлена в електронній формі без накладення кваліфікованого електронного підпису, що зумовлювало обов`язок відповідача повернути її без розгляду; що посилання відповідача на наявність дискреційних повноважень щодо прийняття такої скарги є безпідставними, оскільки відповідні норми не передбачають можливості ігнорування імперативних вимог закону; що відповідач, задовольняючи скаргу та анульовуючи рішення державного реєстратора, діяв поза межами наданих повноважень і фактично втрутився у сферу цивільних правовідносин, що призвело до припинення зареєстрованого права власності та оренди, створення стану правової невизначеності та непропорційного втручання у право мирного володіння майном позивача; що такі дії не відповідають принципу верховенства права та належного урядування, а також не забезпечують справедливого балансу між інтересами держави і особи; у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування у відповідній частині із покладенням на відповідача обов`язку поновити скасовані записи в державному реєстрі.
При вирішенні даної справи колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на необхідність насамперед чіткого встановлення виду і характеру заявлених до вирішення вимог з метою розмежування підсудності спірних правовідносин.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частина перша стаття 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Зазначене вище наведене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що сам факт оскарження рішення суб`єкта владних повноважень не є визначальним для віднесення спору до адміністративної юрисдикції. Вирішальним є характер спірних правовідносин та спосіб захисту, якого фактично прагне позивач, зокрема чи спрямований спір на захист цивільного права або інтересу.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оскаржує наказ Міністерства юстиції України з мотивів порушення процедури розгляду скарги, а саме неналежного прийняття та оформлення скарги, недотримання встановленого порядку її розгляду та ухвалення відповідного рішення. Тобто переважна частина доводів позову стосується саме дій суб`єкта владних повноважень під час здійснення адміністративної процедури розгляду скарги Новгородської селищної ради Кіровоградської області.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду та положень КАС України і ЦПК України, спори щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень можуть розглядатися як у порядку адміністративного, так і цивільного судочинства, залежно від того, який саме характер має спір: публічно-правовий чи приватноправовий. 
У випадку, коли предметом спору є виключно перевірка дотримання процедури прийняття та розгляду скарги суб`єктом владних повноважень, такий спір за своєю природою належить до адміністративної юрисдикції.
Натомість якщо особа обґрунтовує свої вимоги необхідністю захисту порушеного цивільного права, то такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
При цьому сам по собі вибір позивачем способу формулювання позовних вимог не змінює правової природи спору, яка визначається його змістом.
У судовому засіданні в апеляційній інстанції позивач підтвердила, що звернення до суду зумовлене необхідністю захисту її цивільного права, а не виключно оскарження адміністративної процедури як такої. За таких умов вирішення даного спору має здійснюватися крізь призму захисту цивільного права, з урахуванням відповідних норм цивільного процесуального законодавства та положень цивільного права.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У підпунктах 11.83-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.44-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47).
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 вересня 2025 року справа № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) у пункті 7.4. - «…при вирішенні приватноправових спорів про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі. Тобто Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у таких справах незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про право цивільне. Тому належним відповідачем є також особа (особи), на майнові права та інтереси якої може вплинути вирішення відповідного спору.»
Таким чином, у справах про захист цивільного права особа вправі пред`явити позов до того суб`єкта, який, на її думку, порушує, не визнає або оспорює відповідне цивільне право. У даному випадку спірні правовідносини фактично пов`язані з оспорюванням результату реєстраційних дій та правових наслідків їх скасування, а також із захистом права власності, яке, за твердженням позивача, зазнало порушення внаслідок прийняття відповідного наказу Міністерства юстиції України.
Водночас належним відповідачем у такій категорії справ, що розглядаються саме у порядку цивільного судочинства, має бути особа, яка ініціювала адміністративну процедуру та заперечувала існування або обсяг спірного цивільного права. У даному випадку такою особою є Новгородська селищна рада Кіровоградської області, яка подала скаргу до Міністерства юстиції України та фактично поставила під сумнів реєстраційні дії щодо майнового права.

Визначення сторін та відповідача є дискрецією позивача, який самостійно вирішує, до кого саме заявляти позов. Разом з тим суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи змінювати неналежного відповідача на належного або залучати співвідповідача замість позивача. У разі невикористання процесуальних механізмів заміни неналежного відповідача суд розглядає справу в межах визначеного позивачем суб`єктного складу сторін, а наслідком пред`явлення позову до неналежного відповідача є відмова у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що визначення належного відповідача має вирішальне значення для правильного вирішення спору, оскільки саме на нього має бути спрямована матеріально-правова вимога позивача.
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 зазначено, що «належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача» (п. 9.17).
Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що «визначення в позові складу сторін у справі повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи» (п. 9.15 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що «задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права сторонами у судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах» (п. 9.18 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22).
Отже, із наведеного випливає, що визначення відповідача не може носити формальний характер та повинно ґрунтуватися на природі спірних матеріальних правовідносин, а не лише на участі суб`єкта владних повноважень у процедурі прийняття рішення.
У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду також чітко зазначила, що «Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про речові права на земельні ділянки» (п. 9.21 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22).
З урахуванням наведеного, у спорах, що виникають у зв`язку з оскарженням рішень, прийнятих за результатами розгляду скарг у сфері державної реєстрації, визначальним є встановлення особи, яка є носієм спірного матеріального права або ініціатором його оспорення, оскільки саме така особа є належним відповідачем у розумінні цивільного процесуального законодавства.
У даній справі таким суб`єктом є Новгородська селищна рада Кіровоградської області, яка звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України та фактично ініціювала перегляд реєстраційних дій, чим поставила під сумнів відповідні майнові правовідносини. Водночас Міністерство юстиції України здійснювало лише владні управлінські функції у межах адміністративної процедури розгляду скарги, і не є носієм спірного матеріального права, а отже не може вважатися належним відповідачем у спорі про захист цивільного права.

У даній справі позов заявлено виключно 2до Міністерства юстиції України як суб`єкта владних повноважень, однак у межах цивільного судочинства та спору про захист цивільного права. Водночас Новгородська селищна рада Кіровоградської області як особа, дії якої безпосередньо пов`язані зі спірними правовідносинами, не була залучена позивачем як відповідач, хоча саме її процесуальна поведінка зумовила виникнення спору.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що заявлені позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, що унеможливлює їх задоволення у межах обраного способу судового захисту.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у разі, якщо суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. У даному випадку Новгородська селищна рада Кіровоградської області, яка є фактичним ініціатором спірних правовідносин, брала участь у справі лише як третя особа та не була визначена відповідачем.
Отже, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо прав та обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі як відповідач, що є істотним порушенням норм процесуального права та безумовною підставою для скасування судового рішення.
З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Щодо оскарження додаткового рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність його скасування та ухвалити нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України, третя особа Державний реєстратор Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкова Оксана Миколаївна, Новгородківська селищна рада Кіровоградської області, Фермерське господарство «РЕЦЬ 2023» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити дії.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».
З урахуванням того, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, додаткове рішення цього ж суду від 13 жовтня 2025 року також підлягає скасуванню.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторонами залежно від результатів вирішення спору, зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду у задоволенні позову відмовлено, витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, не підлягають стягненню з відповідача та покладаються на позивача.
За таких обставин додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат
З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена судом в повному обсязі, то з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір 1453,44 грн, який був сплачений відповідачем за звернення до суду з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа Державний реєстратор Новгородівської селищної ради Кіровоградської області Желєкова Оксана Миколаївна, Новгородівська селищна рада Кіровоградської області, Фермерське господарство «РЕЦЬ 2023» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити дії.
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року задовольнити.
Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України, третя особа Державний реєстратор Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Желєкова Оксана Миколаївна, Новгородківська селищна рада Кіровоградської області, Фермерське господарство «РЕЦЬ 2023» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити дії.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Міністерства юстиції України  (ЄРДПОУ 00015622; адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1453,44 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько