ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1402/26 Справа № 243/1827/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши апеляційну скаргу захисника Хомича А.М. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 (головний сержант), адреса: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 24.02.2026 о 12-30 год. в с. Майдан, вул. Центральна, 101, водій транспортного засобу Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку та продуття алкотестеру Драгер на місці зупинки відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник адвокат Хомич А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню. Вважає, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід до розгляду справи, належним чином не з`ясував усіх обставин події, поверхнево дослідив матеріали справи, а висновки про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на належних доказах та не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, оскільки, на відеозаписі не зафіксовано жодного порушення Правил дорожнього руху, а працівник поліції не оголосив конкретної підстави зупинки, яка б відповідала переліку, визначеному ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначає, що незаконність зупинки транспортного засобу, на його переконання, тягне незаконність усіх подальших дій працівників поліції, зокрема перевірки документів, направлення на огляд, складання протоколу, а також недопустимість усіх доказів, отриманих після такої зупинки. Вказує, що до протоколу та матеріалів справи долучено відеозапис, на якому відсутня причина зупинки транспортного засобу. Також зазначає, що зі слів ОСОБА_1 перед складанням протоколу відбувалося позапроцесуальне спілкування з працівниками поліції, яке полягало у психологічному тиску, оскільки працівники поліції перед увімкненням відеореєстраторів близько півгодини спілкувались з ним з метою спонукання до відмови від проходження огляду. Вказує, що працівники поліції попросили ОСОБА_1 демонстративно проїхати під відеозапис, після чого розпочали спілкування, а тому надані до суду матеріали відеозапису, на думку апелянта, отримані з порушенням закону та вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Зазначає, що ознаки алкогольного сп`яніння, які працівники поліції вказали у фабулі протоколу, не були озвучені водію на місці зупинки, що позбавило ОСОБА_1 можливості ефективно захищати свої права та оспорювати конкретні факти, які покладені в основу притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначає, що працівниками поліції були допущені грубі порушення вимог законодавства при оформленні адміністративного матеріалу, зокрема порушено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час складання протоколу особі мають бути роз`яснені права й обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відповідна відмітка у протоколі. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
протоколом серії ЕПР1 № 599713 від 24.02.2026, з якого слідує, що 24.02.2026 о 12-30 год. в с. Майдан, вул. Центральна, 101, водій транспортного засобу Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку та продуття алкотестеру Драгер на місці зупинки відмовився; 
направленням на медичний огляд громадянина з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 був направлений на огляд до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янськ» 24.02.2026; 
файлом відеозапису, відповідно до якого ОСОБА_1 зазначив, що розвозив продукти по магазинах. Працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 , що з автомобілю чутно запах алкоголю (12:40:59). Запропоновано продути газоаналізатор Драгер на місці або пройти огляд у медичному закладі у лікарні м. Слов`янськ, на що ОСОБА_1 зазначив, що він на операції та дуже поспішає, це не від нього, а від «незамерзайки», бо він тільки пшикав скло. Працівник поліції ще раз зазначив, що він чує запах алкоголю з автомобілю, тому запропонував продути Драгер. На запитання чи буде ОСОБА_1 продувати алкотестер Драгер, останній відповів, що ні, бо дуже поспішає. Після цього ОСОБА_1 повідомлено, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. 

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що узгоджується з даними протоколу про адміністративне правопорушення, направленням на медичний огляд та відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не з`ясував усіх обставин та ухвалив рішення, яке не ґрунтується на належних доказах, є необґрунтованими та безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_3 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, висунення працівником поліції вимоги пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
За таких обставин висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтується не на припущеннях, а на фактичних даних, які містяться у матеріалах справи та перевірені апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки транспортного засобу, а також що всі подальші дії працівників поліції є недійсними як похідні від нібито незаконної зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими та безпідставними.
Незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу не звільняє його від обов`язку виконати вимогу поліцейського, передбачену п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку.
Також доводи апеляційної скарги про психологічний тиск, позапроцесуальне спілкування з працівниками поліції до початку відеозапису, а також про спонукання ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
При цьому ОСОБА_1 та його захисник не надали належних доказів, які б підтверджували протиправність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу. У разі незгоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 не був позбавлений можливості оскаржити такі дії у визначеному законом порядку.
Матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б підтверджували факт психологічного тиску, примусу, провокації або інших неправомірних дій працівників поліції, спрямованих на формування у ОСОБА_1 наміру відмовитися від проходження огляду. 
Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 два передбачені законом варіанти проходження огляду на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Драгер або в медичному закладі. Відмова ОСОБА_1 була висловлена ним самостійно та мотивована тим, що він поспішає. Ця обставина узгоджується із відеозаписом та підтверджена самим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.
Посилання захисника на те, що працівники поліції просили ОСОБА_1 демонстративно проїхати під відеозапис та надавали йому вказівки щодо змісту пояснень, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу висновку про недопустимість доказів або відсутність складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про недопустимість відеозапису через те, що на ньому відсутня причина зупинки транспортного засобу, а також через твердження про порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, не заслуговують на увагу.
Апеляційним судом встановлено, що долучений до матеріалів справи відеозапис містить відомості, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме фіксує спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , повідомлення про наявність ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю, пропозицію пройти огляд на місці зупинки або в медичному закладі, а також відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Відеозапис оцінюється апеляційним судом в сукупності з іншими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на медичний огляд та поясненнями самого ОСОБА_1 , який у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив факт відмови від проходження огляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння не були озвучені водію на місці зупинки, є необґрунтованими.
З дослідженого апеляційним судом відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність запаху алкоголю з автомобіля, тремтіння пальців рук, після чого запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Зазначені ознаки прямо відносяться до ознак алкогольного сп`яніння та відповідала підставам для пред`явлення водію вимоги пройти огляд.
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені конкретні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Такі відомості відповідають суті інкримінованого правопорушення та давали ОСОБА_1 можливість розуміти, у чому саме полягає адміністративне обвинувачення, а також реалізувати право на захист.
При цьому предметом доказування у даній справі є не встановлення факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом та мала ознаки сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку. Такий факт у даній справі підтверджений належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу обставинам справи та про те, що суд нібито вийшов за межі адміністративного обвинувачення, також є безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 599713 від 24.02.2026 містить необхідні відомості про дату, час, місце, транспортний засіб, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознаки алкогольного сп`яніння, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність.
Фабула протоколу узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема направленням на медичний огляд та відеозаписом. Апеляційний суд не встановив таких розбіжностей або недоліків протоколу, які б унеможливлювали встановлення суті правопорушення, порушували право особи на захист або тягли закриття провадження у справі.
Суд першої інстанції розглянув справу саме в межах обставин, викладених у протоколі, не змінював фабулу адміністративного правопорушення, не доповнював її новими істотними обставинами та не перебрав на себе функції сторони обвинувачення. Тому посилання захисника на порушення принципу змагальності та права на захист є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 при оформленні адміністративних матеріалів, зокрема щодо роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Саме по собі загальне посилання апелянта на порушення вимог ст. 268 КУпАП без наведення конкретних обставин, які б свідчили про істотне обмеження права на захист та вплинули на правильність вирішення справи, не є підставою для скасування постанови.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Дії, вчинені ОСОБА_1 , є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Хомича А.М. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя