ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 р. 	Справа № 480/958/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 (суддя: С.М. Глазько, м. Суми) по справі № 480/958/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - вдповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - вдповідач-2, ГУ ПФУ у Львівській області) в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №959230186770 від 01.01.2025 про часткову відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», провести нарахування і виплату пенсії відповідно до Закону України «Про державну служби» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 27.12.2024 №236/Г/18-28-10-02-06, довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 27.12.2024 №237/Г/18-28-10-02-06, довідки про інші складові заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як отримувач пенсії за віком. Позивач звернулась з заявою до територіального управління Пенсійного фонду України, в якій просила здійснити переведення на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу", однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивачу відмовлено у такому переведенні з огляду на відсутність необхідного стажу державної служби. Позивач вважає вказані дії протиправними, оскільки згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 має достатньо стажу державної служби для призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу", у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.01.2025 № 959230186770.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу державної служби періоди її трудової діяльності з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 та повторно розглянути заяву від 27.12.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що відповідно до Закону № 3723-XII, право на призначення пенсії державних службовців мають особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсії відповідно до Закону №889-VIII призначаються за умови досягнення пенсійного віку для чоловіків - 62 роки, для жінок - віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та за наявності страхового стажу для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років. Вказує, що право особи на призначення пенсії відповідно до Закону № 889-VIII слід визначати на відповідність займаної посади до посад, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII. Основним критерієм, за яким визначається віднесення тієї чи іншої посади до відповідних категорій посад державних службовців, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Статтею 25 Закону № 3723-XII визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлювалися ранги державних службовців. Згідно зі ст. 3 Закону № 889-VIII, дія даного Закону не поширюється, зокрема, на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 343.1 Податкового Кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII. Статтею 343.3 Податкового Кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. До 01.05.2016 посади державних службовців були віднесені до відповідних категорій посад статтею 25 Закону № 3723-XII, в якій були перелічені посади, які відносились до відповідних категорій посад державних службовців та зазначено, що до кожної категорії посад належить також і прирівняні до них посади. Віднесення наявних посад державних службовців не перелічених у цій статті, а також віднесених до відповідних категорій нових посад державних службовців проводилося Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним органом, тобто шляхом видання відповідного акту Кабінету Міністрів України. Водночас, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», яке 06.08.2016 втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 465 «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було віднесено до 4-7 категорій посад державних службовців відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях. Відтак, вважає, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. З огляду на викладене, органом Пенсійного фонду України відмовлено позивачу у перерахунку пенсії - переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за відсутності необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Позивачем подано відзив, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає дане рішення суду в цій частині законним та обґрунтованим.
ГУ ПФУ в Сумській області не реалізувало своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що первинно ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
27.12.2024 позивач звернулась з заявою до територіального управління Пенсійного фонду України, в якій просила здійснити переведення на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу".
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача, 01.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 959230186770 про часткову відмову в перерахунку пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу" (а.с. 8).
При цьому, у зазначеному рішенні вказано, що право на призначення пенсії державного службовця мають особи:
- які на день набрання чинності Законом № 889, (станом на 01.05.2016 р.) працювали на посадах державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України;
- особи, які на день набрання чинності Законом № 889, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.
Основними критеріями, який визначає підстави для зарахування періоду роботу особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Згідно зі статтею 3 Закону № 889-VIII, його дія не поширюється, зокрема, на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 343.1 Податкового Кодексу України, посадовим особам (контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723.
У ході розгляду заяви з доданими до неї документами було встановлено, що заявниця, відповідно довідки № 14.1/18-28-11-01-07 від 27.12.2024, працювала в контрольно-ревізійному-управлінні Сумської області з 24.04.2001 по 10.10.2011 та в органах державної податкової служби Сумської області з 09.10.2012 по 01.12.2024, зокрема: 01.06.2001 - присвоєно 11 ранг державного службовця, 02.06.2003 - присвоєно 10 ранг державного службовця, 10.10.2011 - звільнена з посади 01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання посадової особи органів доходів і зборів «Інспектор податкової та митної служби П рангу», 01.01.2016 - присвоєно спеціальне звання посадової особи «Інспектор податкової та митної служби І рангу», 02.09.2019 - звільнена з посади, 03.09.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця.
Враховуючи вищевикладене, перерахунок пенсії про перехід на інший вид пенсії за віком провести неможливо, у зв`язку з відсутністю стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №959230186770 від 01.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди її трудової діяльності з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 та повторно розглянути заяву від 27.12.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну служби», провести нарахування і виплату пенсії відповідно до Закону України «Про державну служби» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Положеннями ч.3 ст.45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі по тексту - Закон №889-VIII) визначаються принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до п.2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 28.12.1993 №3723-XII (далі по тексту - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п.п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, статтею 37 Закону №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і "Прикінцевих та перехідних положень" Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855, від 25.07.2025 у справі №140/5363/24 та від 24.09.2025 у справі №560/706/25.
Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.9-14), 24.04.2001 позивач прийняла Присягу державного службовця, 01.06.2001 - присвоєно 11 ранг державного службовця, 02.06.2003 - присвоєно 10 ранг державного службовця, 06.06.2003 - присвоєно 9 ранг державного службовця, 01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання - "Інспектор податкової та митної справи II рангу", 01.01.2016 - присвоєно спеціальне звання - "Інспектор податкової та митної справи I рангу", 01.01.2018 - присвоєно спеціальне звання - "Радник податкової та митної справи III рангу", 03.09.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Сумській області від 27.12.2024 № 141/18-28-11-01-07 (а.с.19-20) та відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.9-14), у період з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 позивач працювала на різних посадах в контрольно-ревізійному-управлінні Сумської області та в органах державної податкової служби Сумської області, а саме:
- 24.04.2001 - 07.04.2002 - заступник начальника відділу бухгалтерського обліку і звітності - заступник головного бухгалтера контрольно-ревізійного управління у Сумській області;
- 08.04.2002 - 28.02.2005 - заступник начальника відділу - заступник головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку і звітності контрольно-ревізійного управління у Сумській області;
- 01.03.2005 - 11.07.2007 - заступник начальника відділу - головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку і звітності контрольно-ревізійного управління у Сумській області;
- 12.07.2007 - 10.10.2011 - начальник відділу бухгалтерського обліку і звітності - головний бухгалтер контрольно-ревізійного управління у Сумській області;
- 10.10.2011 - звільнена з посади;
- 09.10.2012- 31.05.2013 - головний спеціаліст відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Державної податкової служби в Сумській області;
- 01.06.2013 - 30.01.2014 - головний спеціаліст відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Головного управління Міндоходів у Сумській області;
- 31.01.2014 - 14.08.2014 - заступник начальника відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Головного управління Міндоходів у Сумській області;
- 15.08.2014 - 03.12.2014 - головний спеціаліст відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Головного управління Міндоходів у Сумській області;
- 04.12.2014 - 14.02.2016 - головний спеціаліст відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Головного управління ДФС у Сумській області;
- 15.02.2016 - 16.08.2016- головний державний інспектор відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС у Сумській області;
- 17.08.2016 - 20.11.2016 - головний державний інспектор сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС у Сумській області;
- 21.11.2016 - 19.08.2018 - головний державний інспектор відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС у Сумській області;
- 20.08.2018 - 02.09.2019 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності, бюджетування та обліку майна за матеріалами оперативних та слідчих підрозділів управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС у Сумській області;
- 02.09.2019 - звільнена з посади;
- 03.09.2019 - 16.12.2019 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності, бюджетування та обліку майна за матеріалами оперативних та слідчих підрозділів управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДПС у Сумській області;
- 17.12.2019 - 14.09.2020 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління фінансово-бухгалтерського забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області;
- 15.09.2020 - 21.12.2020 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Сумській області;
- 21.12.2020 - звільнено з посади;
- 21.12.2020 - 09.06.2022 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Сумській області;
- 10.06.2022 - 01.12.2024 - головний державний інспектор відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Сумській області.
Отже, з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в державних органах, де відповідно до займаних посад і стажу роботи їй присвоювались персональні та спеціальні звання.
При цьому, стаж роботи станом на 01.05.2016 складає 14 років 12 місяців 9 днів.
Зі змісту оскаржуваного рішення ГУПФУ у Львівській області №959230186770 від 01.01.2025 встановлено, що підставою для відмови в переведенні позивачки на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» є відсутність стажу державної служби.
За обґрунтуваннями відповідача, викладеними в оскаржуваному рішенні, право на призначення пенсії державного службовця мають особи: - які на день набрання чинності Законом № 889, (станом на 01.05.2016) працювали на посадах державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України; - особи, які на день набрання чинності Законом № 889, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016. Основними критеріями, який визначає підстави для зарахування періоду роботу особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до п.8 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №889-VIII, стаж державної роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі по тексту - Порядок №283), регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
У додатку до Порядку №283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.
Згідно з додатком до Порядку №283, до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби та на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про Державну податкову службу в Україні» (далі по тексту - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).
Відповідно до ч.5 ст.15 Закону №509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Частиною 7 ст.15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Згідно з ч.8 ст.15 Закону №509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 №5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі «Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».
Відповідно до п. 342.4 ст.342 ПК України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Приписами п.343.1 ст.343 ПК України унормовано, що посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.
Відповідно до п.344.1 ст.344 ПК України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку №283.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17, від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ.
У зв`язку з викладеним, доводи пенсійного органу про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, є необґрунтованими.
Беручи до уваги, що під час розгляду справи відповідачем жодним чином не доведено факту неможливості зарахування спірних періодів трудової діяльності позивача до стажу державної служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №959230186770 від 01.01.2025 та наявність підстав для його скасування.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.
Колегія суддів звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №959230186770 від 01.01.2025 про часткову відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби періоди її трудової діяльності з 24.04.2001 по 10.10.2011 та з 09.10.2012 по 01.12.2024 та повторно розглянути заяву від 27.12.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній апелянтом частині.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 по справі № 480/958/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   О.А. Спаскін