Справа № 143/479/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2026 року  м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в місті Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У квітні 2026 року ТОВ «Бізнес позика» в особі представника Кіріченко В. В. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 384 грн 40 коп. та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 557141-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до вимог законодавства України щодо укладення електронних договорів.
Як зазначає позивач, 13.09.2025 ТОВ «Бізнес позика» направило відповідачці ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення кредиту. 
У той же день ОСОБА_1 прийняла зазначену пропозицію (акцептувала оферту) на визначених у ній умовах. Для підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему позивача на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний відповідачем під час реєстрації, було направлено одноразовий ідентифікатор, який відповідачка ввела та підтвердила укладення договору.
Відповідно до умов укладеного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 10 000 грн на умовах строковості, повернення та платності, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки та порядку, визначені договором.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в сумі 10 000 грн, на банківську картку № НОМЕР_2 , реквізити якої були зазначені відповідачкою під час заповнення анкетних даних в особистому кабінеті.
Разом з тим відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором № 557141-КС-001 від 13.09.2025 належним чином не виконала, здійснивши лише часткове погашення заборгованості, чим порушила умови договору та вимоги чинного законодавства.
Станом на 07.04.2026 за відповідачкою обліковується заборгованість у загальному розмірі 17 384 грн 40 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 8 780 грн та заборгованості за нарахованими за процентами в сумі 8 604 грн 40 коп.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 384 грн 40 коп., а також понесені судових судові витрати.
Ухвалою судді від 29.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 89, 90).
Відповідачка, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подала.
Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки учасники справи не висловили заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 13.09.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 557141-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями (а. с. 19-28).
13.09.2025 ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 557141-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а. с. 29-40).
Відповідачка прийняла (акцепт) пропозиції (оферти) укласти цей договір (а. с. 41-50).
Відповідно до процедури укладення електронного договору ТОВ «Бізнес позика» через власну телекомунікаційну систему направило на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , зазначений ОСОБА_1 під час реєстрації в особистому кабінеті, одноразовий ідентифікатор UA-5690 (а. с. 52 на звороті).
Вказаний одноразовий ідентифікатор був введений відповідачкою у відповідному полі електронної системи та надісланий позивачу, чим підтверджено акцепт пропозиції про укладення договору.
Зазначені обставини підтверджуються візуальною формою послідовності дій клієнта в телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес позика» (а. с. 51).
Згідно з паспортом споживчого кредиту позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, загальними витратами, орієнтовною вартість кредиту та порядком повернення кредиту, штрафними санкціями у разі прострочення платежів та підписала його одноразовим індентифікатором UA-1024 (а. с. 15-18).
Відповідно до п. 2.1 договору № 557141-КС-001 про надання кредиту від 13.09.2025 ТОВ «Бізнес позика» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн на умовах строковості, повернення та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика.
Згідно п. 2.3, 2.8 строк кредиту - 24 тижні, строк дії договору до 28.02.2026.
За умовами договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1%, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку терміну договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.4 договору).
Комісія за видачу кредиту: 2 000 грн. Комісія перераховується одноразово в дату надання кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.5 договору). 
Відповідно до п. 2.9 орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 24 732 грн 10 коп.
Загальні витрати за кредитом: 14 732 грн 10 коп. (п. 2.10 договору).
Орієнтована реальна річна процентна ставка: 6 980,28 процентів (п. 2.11 договору).
Дата видачі кредиту 13.09.2025. Дата повернення кредиту 28.02.2026 (п. 2.13, 2.14 договору).
Договір містить графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка (п. 4.2.2 договору).
Сторонами в п. 4.2.2 договору погоджено графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів за період з 27.09.2025 по 28.02.2026.
Приймаючи умови кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася з його умовами, повністю розуміє їх зміст, правову природу та обсяг прийнятих на себе зобов`язань, погоджується неухильно їх дотримуватися та уклала договір на підставі вільного волевиявлення без будь-якого примусу. (п. 11.4.4 договору).
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в розмірі 10 000 грн шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . Зазначені обставини підтверджуються анкетою клієнта ОСОБА_1 від 07.04.2026 (а. с. 52 на звороті) та підтвердженням здійснення переказу грошових коштів відповідно до кредитного договору № 557141-КС-001 від 13.09.2025 (а. с. 52).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 557141-КС-001 станом на 08.04.2026 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 17 384 грн, що складається з суми прострочених платежів: за тілом кредиту - 8 780 грн, за процентами - 8 604 грн 40 коп. 
При цьому відповідачкою ОСОБА_1 виконано зобов`язання за договором та сплачено грошові кошти на загальну суму 15 223 грн 80 коп., з яких: у рахунок погашення основної суми кредиту - 1 220 грн; у рахунок сплати процентів за користування кредитом - 7 003 грн 80 коп.; у рахунок сплати комісії - 2 000 грн та у рахунок процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України - 5 000 грн (а. с. 11, 12).
Відповідно до довідки про стан заборгованості станом на 07.04.2026 за кредитним договором № 557141-КС-001 від 13.0911.2025 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в розмірі 17 384 грн 40 коп., що складається з суми прострочених платежів: за тілом кредиту - 8 780 грн, за відсотками - 8 604 грн 40 коп. (а. с. 13).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.04.2026 АТ КБ «Приватбанк» направило до суду повідомлення від 19.05.2026 № 20.1.0.0.0/7-260512/77155-БТ, що на ім`я ОСОБА_1 в банку була випущена платіжна картка № НОМЕР_4 до рахунку № НОМЕР_5 та виписку до вказаного рахунку за період з 13.09.2025 по 27.02.2026, який містить зарахування на суму 10 000 грн.
Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_1 , на вказаний рахунок 13.09.2025 зараховано 10 000 грн. За період з 13.09.2025 по 27.02.2026 відповідачкою здійснювались банківські операції зі зняття та поповнення рахунку.
Оцінивши подані докази в їх сукупності, перевіривши доводи позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій прямо роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8, 12 ст. 11 зазначеного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Стаття 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 зазначив, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту Інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону щодо їх належності та допустимості, свідчать про те, що ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі передбачених кредитним договором обов`язків щодо повернення отриманих у кредит грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, чим порушила права позивача.
Відповідачкою не спростовано факт користування наданими за договором грошовими коштами, а також не надано заперечень щодо отримання нею кредитних коштів. 
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачкою було повернуто 15 223 грн, що також підтверджує факт укладення кредитного договору та користування кредитними коштами (а. с. 11, 12). 
Відповідно до висновків, викладений у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 (справа №295/1204/17), закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів також підтверджується випискою з її банківського рахунку, з якої вбачається, що дата та сума зарахування коштів 13.09.2025 збігаються з датою та сумою кредитних коштів, передбаченими кредитним договором. Крім того, номер банківської картки, на яку були зараховані кошти, відповідає номеру картки, зазначеному в договорі, що виключає обґрунтовані сумніви щодо належності рахунку відповідачці.
Відповідачкою не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не подано належних і допустимих доказів на підтвердження заперечень проти заявлених вимог. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як убачається з детального розрахунку заборгованості, позивач протягом дії кредитного договору здійснював нарахування як процентів за користування кредитом, так і процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. Одночасне нарахування процентів за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України та процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає вимогам цивільного законодавства.
Право кредитодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики передбачене статтею 1048 ЦК України. Натомість інфляційні витрати та три проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є особливою мірою цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 (справа № 902/417/18) зазначено, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Крім того, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах, зокрема, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або від його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц, критерієм правомірності примусу суб`єкта цивільного права до вчинення певних дій або утримання від їх вчинення є наявність установленого законом чи договором обов`язку щодо такої поведінки. 
Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого йому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Крім того, законодавством установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані починаючи з з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) 
У своїх правових висновках Верховний Суд неодноразово звертав увагу на особливості застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до кредитних та позикових зобов`язань, наголошуючи на обов`язковості звільнення боржника від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. За наявності умов, визначених зазначеною нормою.
Також зазначене узгоджується, з правовими висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 08.04.2026 відповідачкою на погашення заборгованості сплачено 15 223 грн 80 коп., з яких 5 000 грн позивачем було зараховано в рахунок погашення процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.
Оскільки нарахування таких процентів у спірних правовідносинах є безпідставним, сплачені відповідачкою ОСОБА_1 5 000 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. З урахуванням зазначеного платежу заборгованість за процентами становить 3 604 грн 40 коп.
За таких обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 13.09.2025 № 557141-КС-001 у загальному розмірі 12 384 грн 40 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за основною сумою кредиту - 8 780 грн, та простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 3 604 грн 40 коп.
У решті позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого.
При звернені до суду ТОВ «Бізнес позика» сплатило судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» задоволено на 71,2%, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 895 грн 60 коп.
Керуючись статтями 2, 5, 10, 141, 258, 259, 263-265, 279, 351, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту від 13.09.2025 № 557141-КС-001 у розмірі 12 384 (дванадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн 40 коп., з яких: 8 780 грн - сума прострочених платежів за тілом кредиту; 3 604 грн 40 коп. - сума прострочених платежів за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 895 (одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять) грн 60 коп.
Сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: б-р Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 16.06.2026.

Суддя