ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6949/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі №280/6949/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07 серпня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999, у зв`язку з чим перерахувати розмір його пенсію по інвалідності з часу її призначення. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 при призначенні пенсії по інвалідності періоду роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999 згідно з записами його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1986.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 періоди роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1986, у зв`язку із чим здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_2 , з 19.11.2024. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999 на території російської федерації з підстав припинення дії міжнародної Угоди у галузі пенсійного забезпечення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1993 по 17.02.1999 до страхового стажу не зараховано за записами трудової книжки, оскільки у спірний період позивач працював в Акціонерному товаристві «Ноябрьськие електрические сети», яке розташовано в Тюменській області Ямало — Ненецького автономного округу Російської Федерації, а з 01.01.2023 Російська Федерація в односторонньому порядку припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасників Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , 23.12.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. 
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі-Порядок 22-1), з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. 
Заява позивача від 23.12.2024 про призначення пенсії по інвалідності в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Луганській області.
З 19.11.2024 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058-IV. 
До матеріалів справи надано рішення 084050020450 від 25.02.2025 про перерахунок пенсії, з якого вбачається, що страховий стаж позивача розраховано в розмірі 38 років 8 місяців 22 дні, при цьому, спірний період з 01.11.1993 по 17.02.1999 до розрахунку страхового стажу не включено (а.с. 14).
На відповідне звернення позивача, ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 11.07.2025 №0800-0204-8/69330 повідомило, що з 01.01.2023 Російська Федерація в односторонньому порядку припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасників Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховується період роботи на території РСФСР по 31.12.1991 року (а.с. 15).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999 при призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
Враховуючи те, що позивач працював на території Російської Федерації в той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.11.1993 по 17.02.1999, та, як наслідок, у зв`язку з цим, необхідності здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 . 
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі №280/6949/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі №280/6949/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко