ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 640/17718/20	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Зодча Діадема" до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державне підприємство "Українська студія хронікально-документальних фільмів", про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Зодча Діадема" (надалі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.06.2020 №1873 "Про проведення перевірки державного підприємства "Українська студія хронікально-документальних фільмів". 
В обґрунтування позовних вимог позивач наголосив, що 07.12.2004 між Державним підприємством «Українська студія хронікально-документальних Фільмів» та приватним акціонерним товариством «Зодча Діадема» укладений договір «Про інвестування реконструкції Української студії хронікально-документальних фільмів з надбудовою головного корпусу для офісних приміщень та будівництва житлового комплексу за адресою: вул. Щорса, 18 Печерського району м. Києва» (далі - Договір). Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 01 червня 2020 року № 873 «Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально- документальних фільмів» вирішено провести з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року перевірку ДП «УКРКІНОХРОНІКА» для чого вирішено утворити робочу групу з перевірки дотримання законодавства, забезпечення належних умов зберігання кінематографічної спадщини, зобов`язань щодо сплати заробітної плати та інших обов`язкових платежів підприємством та на період проведення перевірки відсторонити директора ДП «УКРКІНОХРОНІКА» (Хорошилову А.О.) від виконання покладених на неї обов`язків. Покласти виконання обов`язків директора ДП«УКРКІНОХРОНІКА» на заступника директора Авраменко Володимира Андрійовича. Після прийняття спірного Наказу № 1873 та відсторонення директора Хорошилової А.О. від виконання обов`язків, виконуючим обов`язки директора ДП «УКРКІНОХРОНІКА» Авраменко В.А. здійснюється перешкоджання по виконанню умов Договору, а саме, за підписом ОСОБА_1 відкликаються листи із органів державної влади щодо Реалізації проекту, також всупереч умовам Договору Позивача після відсторонення директора не інформують про стан Реалізації проекту, ігноруються будь-які запити Позивача чим грубо порушуються права Позивача. Також, зазначені дії виконуючого обов`язків Авраменко В.А. щодо блокування та ігнорування умов Договору, некомпетентність в здійсненні господарської діяльності ДП «УКРКІНОХРОНІКА» може спричинити збитки не тільки для Позивача, але й для ДП «УКРКІНОХРОНІКА». 
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Статтями 1-2 Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон №2825-ІХ) постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва та утворити Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
Абзацами 2, 4 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-ІХ (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-IX «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ») визначено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, на виконання вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон), який визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України, затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок №399).
Пунктами 4-7 Порядку № 399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 399 відповідальною особою протягом семи робочих днів після отримання результатів автоматизованого розподілу судових справ на підставі протоколу формується перелік судових справ у електронній формі із застосуванням КЕП за формою, визначеною у додатку 3 до Порядку, про визначені суди із зазначенням єдиних унікальних номерів судових справ.
За наслідками автоматизованого розподілу судових справ між судами визначено суд для розгляду справи №640/17718/20 Полтавський окружний адміністративний суд.
Матеріали справи №640/17718/20 було направлено до Полтавського окружного адміністративного суду та зареєстровано судом 04.03.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.03.2025 визначено суддю для розгляду справи Ясиновського І.Г.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року прийнято до провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Зодча Діадема" до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування наказу. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено державне підприємство "Українська студія хронікально-документальних фільмів" (надалі по тексту - третя особа, Студія) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов /а.с. 52-61, 85-90/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що Міністерство не порушувало прав, свобод чи інтересів Приватного акціонерне товариство «Зодча Діадема», що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. МКІП не приймав рішення, не вчиняв дію чи допустив бездіяльність стосовно Позивача, доводи Позивача про порушення їхніх прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування та свідчать про незгоду Позивача з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу, враховуючи вищевикладене, це є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Підставою проведення перевірки Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» стало звернення Громадської організації «ЗА РОЗВИТОК КІНОРЕГІОНІВ» від 07.11.2019 № 8271/0/19-19. Відповідно до статті 14 Закону України «Звернення громадян» та статті 21 Закону України «Про громадські об`єднання», Міністерство зобов`язане було провести перевірку фактів викладених у зверненні та повідомити заявника.
Крім того, Студія відповідно до розділу першого статуту віднесена до сфери управління Міністерства, яке у свою чергу є органом управління майном. Згідно контракту укладеного між Міністерством та директором Студії Хорошиловою А.О., Міністерство має право здійснювати у межах своїх повноважень контроль за виконанням Керівником умов цього контракту (п. 2.5.2), проводити перевірки діяльності Студії з питань, що відносяться до сфери його компетенції, запитувати інформацію від Керівника щодо окремих напрямів діяльності Студії (п. 2.5.5), тимчасово відстороняти Керівника від виконання, покладених на нього обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки окремих напрямів діяльності Керівника для з`ясування питання невиконання (неналежного виконання) його обов`язків (п. 2.5.6). З метою проведення об`єктивної перевірки фактів викладених у зверненні, Міністерством відповідно до норм чинного законодавства було прийняте рішення про утворення відповідної комісії. Враховуючи вищевикладене, твердження Позивача про відсутність у Міністерства повноважень щодо призначення та проведення перевірки порушень законодавства керівником Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» є безпідставними.
Також зазначено, що Студія перебувала у функціональному підпорядкуванні Міністерства, яке у свою чергу має право проведення перевірки дотриманню законодавства про працю. Враховуючи вищевикладене, Міністерство приймаючи наказ від 01.06.2020 № 1873 «Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» діяло виключно відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вимоги Позивача щодо задоволення позовних вимог є безпідставними не заснованими на нормах законодавства та не підлягають задоволенню.
Пунктом 2.5.5 Контракту від 19.12.2016 № 668 укладеного між Міністерством культури України та ОСОБА_2 визначено, що Міністерство має право проводити перевірки Студії з питань, що відноситься до його компетенції. Пунктом 2.5.6 Контракту визначено, що Міністерство має право тимчасово відсторонити Керівника від виконання, покладених на нього, обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки окремих напрямків діяльності Керівника для з`ясування невиконання або неналежного виконання його обов`язків. З огляду на вищевикладене, твердження Позивача, що Міністерство не мало право відсторонювати останню від роботи у зв`язку з тим, що це не передбачено нормами чинного законодавства повністю не відповідає дійсності та не повинно братись судом до уваги
Крім того, зазначено, що Наказ МКІП від 01.06.2020 № 1873 «Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» є актом індивідуальної дії та не може бути оскаржений так як станом на сьогодні оскаржуваний наказ вичерпав свою дію. Крім того, відповідно до наказу МКІП від 31.07.2020 № 436-К “Про звільнення ОСОБА_2 ”, ОСОБА_2 була звільнена з посади директора державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів».
Окремо наголошено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 № 1028 (посилання https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1028-2024-%D0%BF#Text) Міністерство культури та інформаційної політики України (ЄДРПОУ 43220275) перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (ЄДРПОУ 43220275) (далі - МКСК або Міністерство).
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. 
На адресу Міністерства надійшов лист (звернення) Громадської організації «ЗА РОЗВИТОК КІНОРЕГІОНІВ» від 07.11.2019 № 8271/0/19-19 /а.с. 62/, відповідно до якого зазначено, що дії керівництва Студії призвели до численних порушень норм чинного законодавства, було зазначено, які саме порушення були допущені. Громадська організація «ЗА РОЗВИТОК КІНОРЕГІОНІВ» просила розглянути звернення та надати відповідь.
Перевірка фактів викладених у зверненні оформлена наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.06.2020 № 1873 "Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів»" на підставі доповідної записки Першого заступника Міністра МКІП А. Максимчука від 03.03.2020 № 372/5.4/20 /а.с. 63-66/.
Вказаним наказом вирішено утворити робочу групу з перевірки дотримання законодавства, забезпечення належних умов зберігання кінематографічної спадщини, зобов`язань щодо сплати заробітної плати та інших обов`язкових платежів підприємством та на період проведення перевірки відсторонити директора ДП «УКРКІНОХРОНІКА» ( ОСОБА_2 ) від виконання покладених на неї обов`язків. Покласти виконання обов`язків директора ДП«УКРКІНОХРОНІКА» на заступника директора ОСОБА_1 .
Вважаючи свої права порушеними таким наказом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади визначаються Конституцією і законами України (ч. 2 ст. 120 Конституції України).
За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», що визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України, діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 № 885 (далі - Положення), Міністерство здійснює функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління здійснює контроль за діяльністю закладів, заснованих на державній та комунальній формі власності; здійснює функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. 
Відповідно до підпунктів 1,3 пункту 6 Положення, Міністерство для виконання покладених на нього завдань має право:
- залучати в установленому порядку спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) для розгляду питань, що належать до компетенції Мінкультури;
- скликати наради, утворювати комісії та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до компетенції Мінкультури.
Пунктом 8 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України встановлено, МКІП у межах своїх повноважень на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію та контроль за їх виконанням.
Суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 № 1028 Міністерство культури та інформаційної політики України (ЄДРПОУ 43220275) перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (ЄДРПОУ 43220275) (далі - МКСК або Міністерство).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно зі статтею 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Зокрема, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Статтею 14 цього Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»).
Пунктом 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об`єднання» визначено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання, зокрема, має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.
Таким чином, Законом України «Про звернення громадян» передбачено обов`язок органу державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадової особи розглянути пропозицію (зауваження) у встановлений законом строк та повідомити про результати розгляду.
Так, на адресу Міністерства надійшов лист (звернення) Громадської організації «ЗА РОЗВИТОК КІНОРЕГІОНІВ» від 07.11.2019 № 8271/0/19-19.
З метою перевірка фактів викладених у зверненні Міністерством культури та інформаційної політики України винесено наказ від 01.06.2020 № 1873 «Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» /а.с. 63-64/.
Підстави прийняття такого наказу відповідачем не спростовуються, а повноваження з його прийняття підтверджені наведеними вище положеннями діючого законодавства та Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України.
Натомість протиправність такого наказу позивачем обґрунтована з підстав того, що після прийняття спірного Наказу № 1873 та відсторонення директора ОСОБА_2 від виконання обов`язків, виконуючим обов`язки директора ДП «УКРКІНОХРОНІКА» Авраменко В.А. здійснюється перешкоджання по виконанню умов Договору, а саме, за підписом ОСОБА_1 відкликаються листи із органів державної влади щодо Реалізації проекту, також всупереч умовам Договору Позивача після відсторонення директора не інформують про стан Реалізації проекту, ігноруються будь-які запити Позивача чим грубо порушуються права Позивача.
Оцінюючи такі твердження, суд зауважує наступне.
Відповідно до контракту укладеного між Міністерством та директором Студії Хорошиловою А.О., Міністерство має право здійснювати у межах своїх повноважень контроль за виконанням Керівником умов цього контракту (п. 2.5.2), проводити перевірки діяльності Студії з питань, що відносяться до сфери його компетенції, запитувати інформацію від Керівника щодо окремих напрямів діяльності Студії (п. 2.5.5), тимчасово відстороняти Керівника від виконання, покладених на нього обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки окремих напрямів діяльності Керівника для з`ясування питання невиконання (неналежного виконання) його обов`язків (п. 2.5.6) /а.с. 69-71/.
Відповідно до статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні.
Згідно із підпунктом 1 пункту 3 розділу ІІ Типового положення про службу управління персоналом державного органу, затвердженого наказом Національне агентство України з питань державної служби від 03.03.2016 № 47 «Про затвердження Типового положення про службу управління персоналом державного органу», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.03.2016 р. за № 438/28568, служба управління персоналом має право спільно з іншими структурними підрозділами перевіряти і контролювати дотримання правил внутрішнього службового розпорядку, вимог законодавства про працю та державну службу в державному органі та здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю у підпорядкованих організаціях.
Студія відповідно до розділу І статуту віднесена до сфери управління Міністерством, яке у свою чергу є органом управління майном. Відповідно статуту Студія є об`єктом державної власності України і не підлягає приватизації і роздержавленню.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи - уповноважені органи управління.
Відповідно до пункту 38 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань виконують інші передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності.
Студія перебувала у функціональному підпорядкуванні Міністерства, яке у свою чергу має право проведення перевірки дотриманню законодавства про працю.
В свою чергу, надаючи оцінку твердженню позивача про порушення його прав оспорюваним наказом, суд зазначає наступне.
Пунктом 4 частини першої Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У п. 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 по справі № 9901/393/19 визначено, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/393/19 (пункт 28).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року по справі №925/642/19 вказано, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому Велика Палата Верховного Суду не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги (п. 54).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 22.04.2021 у справі №640/2291/20, від 13 квітня 2022 року у справі №620/3527/20.
Предметом оскарження є наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.06.2020 № 1873 "Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів»". 
Однак суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.19 КАС України, індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Спірний наказ стосується виключно державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» та не містить вимог до ПАТ "Зодча Діадема", відтак не породжує жодних наслідків для позивача, а отже обраний спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту.
Позивач, у разі якщо він вважає, що призначеним т.в.о. керівника державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» здійснюються дії, зокрема здійснюється перешкоджання по виконанню умов Договору, то він не позбавлений права звернутися в порядку в передбаченому чинним законодавством до відповідного суду щодо визнання протиправними дій вказаної особи та/або про визнання протиправними дій щодо не виконання вимог Договору однак обраний позивачем в такому випадку спосіб захисту шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого наказу "Про проведення перевірки державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів»" - є неналежним та неефективним способом захисту прав позивача. 
Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача, а оскаржуваний наказ, який вичерпав свою дію, та окрім того не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і безпосередньо не впливають на його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, та його визнання протиправним та скасування не змінить право становище позивача та не призведе до відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові з огляду на те, що в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.07.2022 по справі 826/6664/17.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що при вчиненні оспорюваних дій, відповідачем були дотримані усі критерії, передбачені частиною другою статті 2 КАС України, відтак суд не знаходить протиправності вказаних дій, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Зодча Діадема" (вул. Мельника, буд.12, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 32162688) до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (вул. Франка Івана, буд.19, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 43220275), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державне підприємство "Українська студія хронікально-документальних фільмів" (вул. Є. Коновальця, буд. 18, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 02404397), про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України.

Суддя	 	І.Г. Ясиновський