ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2428/25  Номер провадження 22-ц/814/1041/26	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Панченка О.О., Чумак О.В., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року (повний текст рішення складено 03 жовтня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. 
12 серпня 2024 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І., яка постановою від 27 серпня 2024 року № 318/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин. 
Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік і вона залишилася вдовою. ОСОБА_2 був їхнім сусідом, позивач та її чоловік познайомилися з ОСОБА_2 ще у 2003 році та підтримували дружні стосунки. ОСОБА_2 проживав одиноко, його батьки померли. Спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомагали один одному, а з вересня 2007 року вирішили проживати однією сім`єю як чоловік і жінка. Весь час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, оскільки у ОСОБА_2 була невелика пенсія, яка складала 3335,69 грн, а позивач мала пенсію та працювала до 80 років у лікарні та отримувала заробітну плату понад 10000,00 грн. 
Доказом фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки є те, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 було видане сину ОСОБА_1 , проведення поховання ОСОБА_2 здійснено ОСОБА_1 , якій допомагав її син, оскільки остання є особою з інвалідністю ІІ групи, акт про спільне проживання, фото таблиця спільно придбаного майна та проведення ремонту частини житлового будинку належного ОСОБА_2 за спільні кошти та кошти сина позивача. Також, коли у ОСОБА_2 погіршилося здоров`я, він написав заповіт на ім`я сина ОСОБА_1 , однак не встиг його посвідчити нотаріально. 
Таким чином, є підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка і жінки понад п`ять років, що потрібно для оформлення спадщини після смерті останнього. Також, враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим засобом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, прохала визнати право власності на спадкове майно.
У зв`язку з вище вказаним, позивач прохала суд встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 2/5 частини житлового будинку, який складається із: вбиральні - 4,7 кв.м., кухні - 9,6 кв.м., кімнати - 15,4 кв.м., кімнати - 8,9 кв.м., коридору - 8,7 кв.м., всього загальною площею 38,6 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на земельній ділянці площею 819 кв.м.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Решту суми судового збору віднесено на рахунок держави.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року у частині встановлення факту, що має юридичне значення не погодилася Полтавська міська рада та оскаржила його у відповідній частині в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншій частині рішення залишити без змін.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення місцевого суду в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, оскільки факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є недоведеним через неправильне дослідження та оцінку наданих позивачем доказів.
Так, місцевим судом не були з`ясовані і відображені в рішенні в повному обсязі усі наявні обставини справи, а відповідно й зроблені хибні висновки щодо наявності підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки матеріали справи не містять в собі доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у неї з ОСОБА_2 .
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохала суд залишити рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу Полтавської міської ради без задоволення.
На думку позивача та її представника, надані до суду першої інстанції докази у своїй сукупності підтверджують факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панченко О.О. під час судового засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги та прохали рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року у частині відмови у визнанні права власності учасниками справи не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом ДРАЦС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2024 року, актовий запис № 283 (а.с.24).
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 2/5 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2003 року після смерті матері ОСОБА_3 , реєстровий № 31 (а.с.31).
12 серпня 2024 року до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Медвєдєвої В.І. надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с.88).
Постановою приватного нотаріуса Медвєдєвої В.І. від 27 серпня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 . ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку із ненаданням жодних документів, що підтверджують факт родинних або інших відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем (а.с.98).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13), а ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20), тобто вони були сусідами.
Батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 померли, що слідує із свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 від 22 лютого 1981 року та серії НОМЕР_3 від 10 червня 2002 року відповідно (а.с.33-34). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_5 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 24 червня 2004 року (а.с.17).
За клопотанням позивача, місцевим судом під час судового засідання були допитані свідки, які вказали наступне. 
Так, свідок ОСОБА_6 показала, що є знайомою ОСОБА_1 . Її чоловік та ОСОБА_2 навчалися в одній школі № 3 та були друзями. Потім ОСОБА_2 виїхав до Одеської області, а повернувся, коли померла його мати. З ОСОБА_1 познайомилися на похороні матері ОСОБА_2 , останній жив з нею в одному дворі. Після цього вони почали спілкуватися, дружити. Потім ОСОБА_2 захворів, вони його провідували, з лікарні його забрала до себе ОСОБА_1 . Його квартира була в занедбаному стані і він перейшов жити до неї. ОСОБА_2 не мав сім`ї, про дітей не говорив, крім ОСОБА_1 у нього нікого не було. Вони проживали разом, вели спільне господарство, мали бюджет, він відчував турботу за нього. Вони були у них в помешканні, бачили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 живуть разом.
Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_1 є його матір`ю. Після смерті його батька, його мати почала проживати як подружжя з ОСОБА_2 . Він знав останнього з дитинства, жили в одному дворі. Весь побут мати з ОСОБА_2 вели разом, якщо він платить за квартиру та ходить на базар, то вона, наприклад, готувала їжу. Також вони всі разом проводили вільний час, вечорами відпочивали у дворі. За той період, що він знає ОСОБА_2 , у нього ніяких родичів не було. 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що мешкає по АДРЕСА_3 , з 1973 року. Син ОСОБА_1 є його другом, вони разом гуляли в дитинстві, ходять один до одного в гості. ОСОБА_2 є сусідом з 2006 чи 2007 року. Наскільки йому відомо, вони з ОСОБА_1 проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, жили як подружжя. Він сприймав ОСОБА_2 як чоловіка ОСОБА_1 . Знає, що ОСОБА_2 ховав син ОСОБА_1 . Наскільки йому відомо, то він був одинокий, його родичів ніколи не бачив. Також знає, що ОСОБА_2 хворів, а ОСОБА_1 його врятувала. 
Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 є її сусідкою багато років. Вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 , від дня народження, а тому знає всіх сусідів. Знає, що ОСОБА_1 була одружена із ОСОБА_10 , потім він помер, а ОСОБА_1 спочатку товаришувала, а пізніше почала жити із ОСОБА_2 як чоловік і жінка. Вони разом працювали на дачі, в будинку ОСОБА_1 були речі ОСОБА_2 , ліжко, так як у його квартирі були погані умови для проживання. Разом вони почали жити приблизно з 2008 року. Знає, що сім`ї у ОСОБА_2 не було. Похованням займалися ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 .
Із показів свідка ОСОБА_11 , наданих у судовому засіданні, вбачається, що він живе поряд із ОСОБА_1 , вони дружили сім`ями з її цивільним чоловіком. Знає, що вони прожили разом як чоловік і жінка мінімум 15 років, вели спільне господарство, ходили на ринок, мали спільний бюджет, разом харчувалися. Проживали вони у ОСОБА_1 , так як квартира ОСОБА_2 була в занедбаному стані. Вони разом їздили на дачу, робити ремонт, вели себе як чоловік та дружина. 
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_1 з 1996 року, коли потрапив у відділення гастроентерології обласної лікарні, де остання його лікувала. Після цього вони підтримують стосунки. Він часто допомагав ОСОБА_1 виконувати сантехнічні роботи, копав каналізацію, проводив електрику. У будинку ОСОБА_1 бачив ОСОБА_2 , який допомагав йому копати траншею. Тобто допомагав йому, як господар. Бачив, як вони спілкуються між собою, думає, що вони жили як чоловік і дружина. 
Із наданого Лікарського свідоцтва про смерть № 68 від 27 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_2 слідує, що останнє видане ОСОБА_7 (а.с.25-26).
Із Свідоцтва про поховання ОСОБА_2 від 29 лютого 2024 року вбачається, що воно видане на ім`я ОСОБА_7 (а.с.27).
З Акту спільного проживання осіб на день смерті від 02 жовтня 2024 року, підписаного ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті останнього проживали разом та вели спільне господарство (а.с.29).
25 лютого 2024 року ОСОБА_2 написав розпорядження, в якому зазначив, що є в добрій пам`яті, але відчуваючи невідворотнє, складає заповіт на ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_7 , а саме на квартиру на ділянці В. Чорновола, 31-а, землю під садок, під квіти та інші потреби, а також хатнє начиння, враховуючи дрібні ложки нові та б/в, килими, меблі, посуд та інше (а.с.21).
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 викладено правовий висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК України умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 86 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин з утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18).
Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц).
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 466/11802/21.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту, скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, на підтвердження факту спільного проживання з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , позивач подала до місцевого суду фотографії електроприладів (а.с. 44-47, 49-53), а також товарні чеки, рахунки-фактури на придбання будівельних матеріалів (а.с. 56-58), з аналізу яких неможливо встановити особу, що їх придбала, а також кінцевого користувача вказаними предметами, а тому суд апеляційної інстанції на підставі вище вказаних доказів позбавлений можливості встановити факт, що є предметом даної справи.
Крім того, з наданих позивачем квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що ОСОБА_2 самостійно періодично здійснював оплату комунальних послуг, які надавалися за адресою належному йому на праві власності помешкання: АДРЕСА_2 (а.с. 59-62), будь-яких відомостей щодо здійснення відповідних платежів ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Також варто зауважити, що надана копія розрахункової книжки за спожиту електричну енергію (а.с. 63) не береться судом до уваги, оскільки всі наявні в ній відомості мають довільний характер без будь-якого їх підтвердження.
Щодо лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтва про поховання (а.с. 25-28), то їх одержувачем зазначений ОСОБА_14 , який при розгляді справи місцевим судом був учасником судового процесу в процесуальному статусі свідка.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц.
Колегія суддів вказує, що лише на підставі допитаних у судовому засіданні місцевим судом свідків, за відсутністю інших достовірних доказів, неможливо встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем, оскільки вказані останніми відомості не є достатніми для задоволення такої позовної вимоги.
Також варто зауважити, що акт про спільне проживання осіб на день смерті від 02 жовтня 2024 року (а.с. 29) не береться судом до уваги, оскільки він підписаний виключно особами, які є свідками у даній справі ( ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ), що свідчить про дублювання поглядів останніх у письмовому доказі.
Аналізуючи матеріали справи, надана позивачем копія листа (в якому зазначено, що це є заповітом), яка датована 25 лютого 2024 року (а.с. 21), та яка містить розпорядження про майно від імені ОСОБА_2 , за відсутності посвідчення підпису останнього у передбаченому законодавством порядку, не береться судом до уваги.
Отже, встановивши, що позивач не надала належних, достатніх та допустимих доказів наявності між нею та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносин, притаманних сім`ї, зокрема, наявності у них спільного бюджету, спільного харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом заявленого періоду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу Полтавської міської ради слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року у частині встановлення факту, що має юридичне значення - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Щодо судових витрат у частині судового збору за подання апеляційної скарги
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕ (а.с. 15), а тому у силу наведеної норми законодавства вона звільнена від сплати судового збору.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на вище вказане, слід компенсувати за рахунок держави Полтавській міській раді судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 24 вересня 2025 року у частині встановлення факту, що має юридичне значення - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Полтавській міській раді судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         О.О. Панченко 

О.В. Чумак