Суддя   ОСОБА_1 
Справа № 644/3191/25 
Провадження № 1-кп/644/136/26 
15.06.2026

ВИРОК
Іменем України

15 червня 2026 року           м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: 
головуючої судді – ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 2А приміщення Індустріального районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221100000290 від 11.02.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

I.формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 близько лютого місяці 2025 року, в першій половині дня, більш точний час в ході судового розгляду судом не встановлено, знаходячись в лісовому масиві, що розташований поблизу с. Колодязне, Куп`янського району, Харківської області знайшов на землі 65 патронів калібру 5,45х39 мм, 1 патрон калібру 7,62х54R мм, предмет конструктивно схожий на корпус від гранати Ф-1, а також предмет конструктивно схожий на запал від гранати Ф-1, та маючи прямий умисел спрямований на незаконне придбання боєприпасів і вибухових речовин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами) дозволу, розуміючи, що виявлене ним є боєприпасами і вибуховою речовиною, забрав вище вказані набої і металеві корпуси з вмістом пороху, таким чином незаконно придбав боєприпаси і вибухові речовини, без передбаченого законом дозволу.
У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 переніс патрони, предмет конструктивно схожий на корпус від гранати Ф-1, а також предмет конструктивно схожий на запал від гранати Ф-1 за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де сховав у себе в будинку та зберігав в полімерному пакунку вказані боєприпаси та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.
Протиправна, злочинна діяльність ОСОБА_4 пов`язана з незаконним поводженням з боєприпасами та вибуховими речовинами припинена 12.03.2025 співробітниками Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, якими у період з 15 години 23 хв до 15 години 47 хв в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де в коридорі за вхідними дверима до будинку виявлено та вилучено: полімерний пакунок чорного кольору з 65 патронів калібру 5,45х39 мм АК, які згідно висновку судово – балістичної експертизи № СЕ-19/121-25/6553-БЛ від 25.03.2025 є боєприпасами - бойовими проміжними патронами, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашнікова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети) виготовленими промисловим способом (СРСР, РФ), 1 патрон калібру 7,62х54R мм, який згідно з висновком судово – балістичної експертизи № СЕ-19/121-25/6553-БЛ від 25.03.2025 є боєприпасом – бойовим гвинтівковим патроном, що призначений для стрільби з гвинтівок системи Мосіна та іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (гвинтівки, карабіни, кулемети), виготовленим промисловим способом (РФ), один предмет конструктивно схожий на корпус від гранати Ф-1, який згідно висновку вибухово – технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/6552 від 27.03.2025 є корпусом ручної гранати Ф-1, промислового способу виготовлення, який споряджений вибуховою речовиною - тротил, яка в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься, а також один предмет конструктивно схожий на запал типу УЗРГМ-2, який згідно висновку вибухово – технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/6552 від 27.03.2025 є уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2, промислового способу виготовлення, який є вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не відноситься. 
Відповідно до висновку вибухово – технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/6552 від 27.03.2025 у своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус ручної гранати Ф-1 з уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2 утворюють ручну гранату Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів.
Отже, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, зокрема: носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
1.1.Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначила, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивної істини, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності, що дають підстави визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Також, прокурор вважала, з урахуванням повного визнання вини ОСОБА_4 за обставин визначених у обвинувальному акті, та враховуючи заяву обвинуваченого щодо розгляду справи у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КК України, недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України. Окрім цього, прокурор вважала за можливе, з урахуванням щиросердного каяття обвинуваченого ОСОБА_4 , та просила суд призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків визначених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки судом. 
1.2.Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення – злочину повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та висновку експертного дослідження. Свої дії ОСОБА_4 піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, висловив сором та запевнив суд, що уразі виявлення подібних об`єктів/предметів не допустить зі свого боку тотожних порушень закону. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, запевнив суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, про що надав суду відповідну письмову заяву (а.с. 116). Також, обвинувачений підтримав позицію прокурора щодо визначення покарання та просив суд призначити йому покарання за скоєний злочин, яке не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи його щире каяття та повне визнання вини.
II.статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
За наведених обставин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, яке суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України як носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
III. докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку
Беручи до уваги те, що обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, що у суду не викликало сумнівів у добровільності його позиції, тому суд, з урахуванням заяви та за згодою ОСОБА_4 (а.с. 116), з`ясувавши думку прокурора, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. 
Заразом, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 та сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно підтримано учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд дійшов висновку, що незважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини за ч. 1 ст. 263 КК України, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, санкція частини статті якої передбачає від трьох до семи років позбавлення волі, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, та установив такий порядок дослідження доказів, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинуваченого, оголошено та досліджено надані стороною обвинувачення письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, а також досліджено документи щодо вжитих заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат, надані стороною обвинувачення в межах кримінального провадження № 12025221100000290 від 11.02.2025. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав та пояснив суду, що зимою 2025 року, близько лютого місяця, у першій половині дня пішов у пошуку дров на опалення у піч у лісовий масив, що розташований поблизу с. Колодязне, Куп`янського району, Харківської області, де знайшов на землі 65 патронів калібру 5,45х39 мм, 1 патрон калібру 7,62х54R мм, корпус від гранати Ф-1, а також запал від гранати Ф-1, та розуміючи, що виявлене ним є боєприпасами та є небезпечними для життя та здоров`я, забрав вище вказані набої і металеві корпуси з вмістом пороху та переніс за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де сховав у себе в будинку та зберігав в полімерному пакунку без передбаченого законом дозволу.
Працівниками правоохоронних органів 12.03.2025 під час проведення обшуку на території домоволодіння АДРЕСА_2 , виявлено у коридорі за вхідними дверима до будинку та вилучено полімерний пакунок чорного кольору з 65 патронів калібру 5,45х39 мм АК, 1 патрон калібру 7,62х54R мм, корпус від гранати Ф-1, а також запал типу УЗРГМ-2.
Обвинувачений визнав, що розумів, що його дії є незаконними, та носіння та зберігання бойових припасів, вибухівки без передбаченого законом дозволу заборонені, але не врахував відповідальність за вказані злочинні дії. 
Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь якого характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності. 
Окрім показань обвинуваченого, суд брав до уваги та досліджував документи, що характеризують особу обвинуваченого, заходи забезпечення кримінального провадження та процесуальні витрати надані стороною обвинувачення, зокрема:
1. Копію паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 29.05.2002 ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 110-111, 117-118);
2. Посвідчення, видане 22.06.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком з 09.12.2021 довічно (а.с. 119);
3. Довідку-характеристику, видану дільничним офіцером поліції СПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 15.02.2025 згідно системи ІТС ІПНП на обліках У СПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області не перебуває, до адміністративної відповідальності на території обслуговування не притягувався (а.с. 120);
4. Лист начальника СКОЗ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 згідно з яким, ОСОБА_4 на обліку в ІП ІПНП як власник зброї не перебуває (а.с. 121);
5. Довідка № 24/21/78-25 від 19.02.2025 Куп`янського РФ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, згідно з якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку Куп`янського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, не перебуває та не перебував (а.с. 122);
6. Довідка КНП «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради Харківської області, з якої вбачається, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 123);
7. Лист ІНФОРМАЦІЯ_2 № 248/2 від 25.02.2025, з якого вбачається, що відсутні дані про перебування на військовому обліку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проходження ним військової служби в рядах ЗСУ, відсутні (а.с. 124);
8. Лист Головного управління ДПС у Харківській області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 (а.с. 125), номер РНОКПП (а.с. 126);
9. Вимога щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувався (а.с. 127-128);
10. Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.03.2025, а саме: вилучені 12.03.2025 1 запал УЗРГМ-2, корпус гранати Ф-1, полімерний пакунок чорного кольору з 59 патронами калібру 5,45х39мм та 1 патроном калібру 7,62х39 мм (а.с. 129);
11. Ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 про накладення арешту на речові докази, а саме: 
- 1 запал УЗРГМ-2; 
- 1 корпус гранати Ф-1;
- полімерний пакунок чорного кольору з 59 патронами калібру 5,45х39мм та 1 патроном калібру 7,62х39 мм (а.с. 130-131);
12. Квитанція № 301 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, а саме: 1 спеціальний пакет Експертної служби МВС України 6191745 в середині якого 50 патронів та 16 гільз первинні пакування (а.с. 132);
13. Квитанція № 302 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, а саме: 1 спеціальний пакет Експертної служби МВС України 6098582 в середині якого один запал тиру УЗРГМ-2 та первинні пакування (а.с. 133);
14. Квитанція № 300 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, а саме: 1 спеціальний пакет Експертної служби МВС України 6098576 в середині якого один корпус гранати Ф-1 та первинні пакування (а.с. 134);
15. Довідка про витрати на проведення судової вибухо-технічної експертизи від 27.03.2025 № КСЕ-19/121-25/6552 (а.с. 135);
16. Довідка про витрати на проведення судово-балістичної експертизи від 25.03.2025 № СЕ-19/121-25/6553-БЛ (а.с. 136);
17. За інформацією з довідки від 10.04.2026 № 6326-5004014304 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_4 фактично як ВПО проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 113).
Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та підсудного, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення – злочину, не оспорює фактичні обставини справи та правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України.
Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, а вчинене обвинуваченим кримінального правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки ОСОБА_4 усвідомлював, що протиправно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу бойові припаси, вибухові речовини та пристрій.
Враховуючи викладене вище, суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке до нього необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.
IV.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судо-м насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Судом враховано, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до ч. 5 ст.12 КК України, зокрема: носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 
Окрім наведеного, суд бере до уваги, що підсудним скоєно тяжке умисне кримінальне правопорушення спрямоване проти громадської безпеки, що виразилось у придбанні, носінні та зберіганні бойових приписів, вибухових речовин та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, в період військовою агресії Російської Федерації проти України, коли, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, в країні Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України 24 лютого 2022 року № 2102-IX оголошено проведення загальної мобілізації та особливий правовий режим, із запровадженням заходів правового режиму воєнного стану, що триває і нині, а ст. 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, а оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на ЗС України. 
Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 110-111, 117-118) та як ВПО проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 113), а фактично у кімнаті 608, є пенсіонером за віком (а.с. 119), раніше не судимий, що підтверджується вимогою про наявність/відсутність судимості (а.с. 127-128).
Обвинувачений на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 123), на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває (а.с.124). 
Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. 
Відповідно до обвинувального акту від 10.04.2025, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття (а.с. 4). Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Під час судових слухань справи ОСОБА_4 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за тих обставин, які інкримінуються йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривав суду усі відомі йому обставини вчиненого діяння, неодноразово засуджував свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражав щирий сором з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов переконання, що підсудний дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, соромлячись діяння, яке скоїв, неохоче, але розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин що мають значення для справи, щиро засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудного, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняте будь-яке покарання призначене судом. 
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к та від 20.04.2021 у справі № 457/529/20. 
Відповідно до обвинувального акта від 10.04.2025, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій (а.с. 4).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Указом Президента України № 342/2026 від 27.04.2026 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 04.05.2026 на 90 діб, тобто до 05 години 30 хвилин 02.08.2026. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України та функціонування в умовах мирного часу, заразом військова агресія рф триває і нині.
Суд бере до уваги, що обвинувачений проживав та вчинив протиправні дії у с. Колодязне Дворічанської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, яке з 21.08.2024 відноситься до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», тому враховуючи наведене, а також запровадження заходів правового режиму воєнного стану, які змінюють умови відповідальності за кримінально карані діянні, шляхом визначення обставини, яка обтяжує покарання саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, судом враховану вказану обтяжуючу обставину.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Окрім того, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Під час визначення судом виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, має повних 67 років, є пенсіонером, ВПО, його поведінку як під час скоєння правопорушень, так і після цього, де висловив сором, щиро розкаявся, усвідомив свою протиправну поведінку та гарантував дотримання законів у подальшому, пом`якшуючі обставини та обтяжуючі, суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст. 75 та 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із позиціями сторони обвинувачення – прокурора, та позицію підсудного, відсутність цивільного позову, обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та спосіб, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Суд врахував та бере до уваги, що положення ст. 75 КК підлягають застосуванню з урахуванням можливості досягнення цілей, визначених в ст. 50 вказаного Кодексу, зокрема, виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Виправлення засудженого, яке виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності і поваги до положень закону, в тому числі і кримінального, досягається таким впливом на свідомість особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.
Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
V.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілим заявлено не було (а.с. 5).
VI.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні (а.с. 5). 
Викривач у кримінальному провадженні відсутній, винагорода викривачу не пропонувалась (а.с. 5).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у межах кримінального провадження № 12025221100000290 від 11.02.2025 не обирався. 
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. 
На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту. 
Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 на речові докази (а.с. 130-131): 1 запал УЗРГМ-2, 1 корпус гранати Ф-1, полімерний пакунок чорного кольору з 59 патронами калібру 5,45х39мм та 1 патроном калібру 7,62х39 мм скасувати, після набрання вироком законної сили.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення в тому числі й умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Згідно з п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, що триває і нині. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 186-р від 26.02.2022 із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням КМУ №225-р від 16.03.2022 року, № 851-р від 27.09.2022 року, вирішено передати необхідне для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану конфісковане майно, майно, визнане безхазяйним, майно, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майно, визначене у ст. 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах перейшло у власність держави, до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, Міністерства оборони, інших центральних органів виконавчої влади та державних органів, які здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до закону, та правоохоронними органами. У разі коли майно, визначене в абзаці першому цього пункту, не було передано в установленому порядку, таке майно передається відповідній обласній військовій адміністрації за місцем його знаходження після погодження із зазначеними в цьому пункті державними органами. 
Отже, враховуючи введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України, необхідність забезпечення потреб оборони держави, забезпечення національної безпеки, відсічі збройної агресії російської федерації проти України, усунення загрози небезпеки, державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також, що чинним законодавством передбачено можливість передачі конфіскованого майна, що перейшло у власність держави, Збройним Силам України, суд вважає, що речові докази: 1 запал УЗРГМ-2, 1 корпус гранати Ф-1; 59 патронів калібру 5,45х39мм та 1 патрон калібру 7,62х39 мм підлягають спеціальній конфіскації у власність держави для передачі Збройним силам України для подальшого використання у протистоянні збройній агресії рф.
За приписами п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз, зокрема: 
1. судова вибухо-технічна експертизи від 27.03.2025 № КСЕ-19/121-25/6552, у сумі, що становить 6 367 грн 20 коп та підтверджується довідкою (а.с. 135);
2. судово-балістична експертиза від 25.03.2025 № СЕ-19/121-25/6553-БЛ, у сумі 2 348 грн 70 коп, та підтверджується довідкою (а.с.136).
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. 100, 122, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України, ст. 75, 76, ч. 1 ст. 263 КК України,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України на період відбування покарання з випробуванням покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової вибухо-технічної експертизи від 27.03.2025 № КСЕ-19/121-25/6552, у сумі 6 367 грн 20 коп; судово-балістичної експертизи від 25.03.2025 № СЕ-19/121-25/6553-БЛ у сумі 2 348 грн 70 коп. 
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 на речові докази скасувати, після набрання вироком законної сили.
Передати для потреб Збройних сил України, застосувавши спеціальну конфіскацію у власність держави, речові докази у кримінальному провадженні № 12025221100000290 від 11.02.2025: 1 запал УЗРГМ-2, 1 корпус гранати Ф-1, полімерний пакунок чорного кольору з 59 патронами калібру 5,45х39мм та 1 патроном калібру 7,62х39 мм, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили. 
Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 – у той же строк з моменту вручення йому копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.
Прокурору та обвинуваченому повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.
Суддя      ОСОБА_1