ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2765/26 Справа № 182/465/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №182/465/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Самаріна Андрія Сергійовича на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Кобеляцької-Шаховал І.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 18 грудня 2021 року до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням надати їй в борг грошові кошти в розмірі 5000 грн. та зазначена сума ним була перерахована на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк», з погодженням в усній формі щодо строку повернення - не пізніше 01 вересня 2022 року. 
18 березня 2022 року відповідач вдруге звернулась до нього з тим самим проханням та в цей же день було здійснено грошовий переказ з особистої банківської картки, рахунок: НОМЕР_1 на особисту банківську картку відповідача: НОМЕР_2 , відкриту в АТ «Універсал Банк», грошові кошти в розмірі 5361 грн. 
29 липня 2022 року відповідач втретє звернулась до нього з проханням надати їй в борг грошові кошти, у зв`язку з чим позивач здійснив грошовий переказ з особистої банківської картки, рахунок: НОМЕР_1 на особисту банківську картку відповідача: НОМЕР_2 , відкриту в АТ «Універсал Банк», грошові кошти в розмірі 10388 грн. 
Таким чином, у період з 18 грудня 2021 року по 29 липня 2022 року ним було перераховано відповідачу грошові кошти на загальну суму 20749 грн., які за усною домовленістю відповідач мала повернути в повному розмірі не пізніше 01 вересня 2022 року.
Однак, всі неодноразові звернення з проханням щодо повернення коштів відповідачем були проігноровані, борг не повернутий.
У зв`язку із чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмір20749 грн , як безпідставно набуті, та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів — відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 — адвокат Самарін А.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом першої інстанції було допущено порушень норм матеріального права, належним чином не досліджено всіх обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до позовної заяви було додано квитанції про перерахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Універсал Банк» в розмірі 20749 грн. 
У долучених до матеріалів справи квитанціях вказано, що відправником коштів є ОСОБА_1 , тобто саме позивач є власником банківського рахунку, з якого були сплачені відповідачу спірні кошти, і саме позивач, як власник коштів на банківському рахунку розпорядився ними, здійснивши переказ на користь відповідача. Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що квитанції на суму 20749 грн. не підтверджують отримання відповідачкою саме його (позивача) коштів. 
Разом з позовною заявою позивачем було також заявлено клопотання витребувати від АТ «Універсал Банк» інформацію про належність чи неналежність карткового банківського рахунку за номером банківської картки № НОМЕР_3 ОСОБА_2 , однак дане клопотання не було розглянуто судом першої інстанції, а відтак висновок суду про те, що такі квитанції не підтверджують отримання коштів відповідачем є передчасними. 
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що кошти в розмірі 20749 грн. не є безпідставно набутими, то зазначає, що між позивачем та відповідачем існували усні домовленості про те, що позивач надає відповідачу гроші у борг з терміном повернення за першою вимогою, але не пізніше вересня 2022 року. 
Оскільки грошові кошти перераховувалися невеликими сумами, то письмового договору з огляду на ст. 1047 ЦК України між сторонами не укладалося.
Враховуючи відсутність будь-яких правочинів щодо коштів в розмірі 20749 грн., які були перераховані позивачем, тому вказані кошти були отримані відповідачем в будь-якому разі за відсутністю правової підстави, що означає те, що вона збагатилася за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином 
Як судом першої інстанції так і відповідачем під час судового розгляду не було встановлено що відповідач була добросовісною стороною у вказаних правовідносинах, не планувала повертати такі кошти та не очікувала від позивача вимоги про повернення безпідставно набутих коштів. 
Звертає увагу, що спірні платежі розмежовані в часі і не носили періодичного або систематичного характеру, тобто не створювали у відповідача добросовісних очікувань у правомірності їх набуття. 
За встановлення обставин неукладеності усного договору позику у справі №182/4844/22 позивач правомірно визначив, що грошові кошти в розмірі 20749 грн. є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. 
Крім того зазначив, що у зв`язку з розглядом апеляційної скарги позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., докази яких будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення апеляційного суду. 
У зв`язку з чим просив заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 5000 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 . 
18 березня 2022 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 5361 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 . 
29 липня 2022 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 10388 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 .
Таким чином, у період з 18 грудня 2021 року по 29 липня 2022 року ним було перераховано з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 20749 грн.

Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що в період з 18 грудня 2021 року по 29 липня 2022 року ним було перераховано відповідачу грошові кошти на загальну суму 20749 грн., які за усною домовленістю відповідачка мала повернути в повному розмірі не пізніше 01 вересня 2022 року, а тому, на думку позивача, в даному випадку, наявний спір щодо стягнення з відповідачки вищевказаних коштів, як безпідставно набутого майна, на підставі статті 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів недоведені та не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 5000 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 . 
18 березня 2022 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 5361 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 . 
29 липня 2022 року ОСОБА_1 здійснив переказ особистих коштів у сумі 10388 грн. з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 .
У період з 18 грудня 2021 року по 29 липня 2022 року позивачем було перераховано з карткового рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Універсал Банк», на платіжну картку НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 20749 грн., які він просить стягнути з відповідача як безпідставно набуті.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід зазначити, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження домовленостей з відповідачем з приводу отримання нею в борг від позивача грошових коштів та строку їх повернення, позивачем суду не надано.
Встановлено, позивач при перерахуванні грошових коштів на платіжну картку НОМЕР_3 зазначав, що призначенням платежу є переказ особистих коштів. 
Оскільки позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі добровільно, його вимоги щодо повернення цих коштів є вочевидь суперечливими та необґрунтованими.
Колегія суддів звертає увагу, що тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. 
Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для задоволення позовних вимог спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання позивача на необхідність витребування від АТ «Універсал Банк» інформації про належність чи неналежність карткового банківського рахунку за номером банківської картки № НОМЕР_3 ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки за недоведеністю договірних відносин, витребування вказаних доказів не має суттєвого значення для правильного вирішення спору.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Самаріна Андрія Сергійовича — залишити без задоволення. 
Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року у цивільній справі №182/465/24 — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Судді: