Провадження № 2/359/387/2026
Справа № 359/10992/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Бориспільська міська рада Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
встановив :
10 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Сацик Р.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із даним позов, яким просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 . Відповідно до ордеру на житлове приміщення №457 від 08 липня 1970 року, квартира належала ОСОБА_3 зі складом сім`ї з 5-ти чоловік: ОСОБА_3 (батько ОСОБА_1 ) ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (сестра ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (бабуся ОСОБА_1 ). Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів Київської області від 28 лютого 1995 року №75 ОСОБА_3 виселено та позбавлено прав на житлову площу на кв. АДРЕСА_2 . Особовий рахунок кв. АДРЕСА_2 переведено на ОСОБА_1 . Житлова площа квартири - 43,6 кв.м., та в ній проживає 3 чол., а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . З 1985 року ОСОБА_2 проходить лікування в Київській обласній психіатричній лікарні №1. За її діагнозом відповідач не може проживати в комунальній квартирі, не може проживати в одній кімнаті з іншими членами своєї родини, в тому числі в ізольованій квартирі. Однак, житло не вдалося отримати або обміняти на дві окремі квартири, при цьому відносини між позивачем та відповідачем значно погіршилися з огляду на психічний стан ОСОБА_2 і тому ОСОБА_1 був вимушений тимчасово переїхати в інше житлове приміщення до покращення стосунків з відповідачем. Таким чином, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , залишилися мешкати ОСОБА_2 та їх матір ОСОБА_6 . 14 лютого 1997 року ОСОБА_2 , нанесла матері п?ять ножевих поранень кухонним ножем в життєво важливі органи, в результаті чого настала смерть ОСОБА_6 . Постаною Бориспільського міського суду Київської області від 07 липня 1997 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно небезпечне діяння та було застосовано по відношенню до відповідача примусову міру медичного характеру - поміщення в психіатричну лікарню зі суворим наглядом. 
Відповідач станом на сьогодні винаймає квартиру та фактично проживає більше 15 років за адресою: АДРЕСА_3 . В добровільному та позасудовому порядку зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не вдається. У зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог – Бориспільську міську раду Київської області. 
24 червня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились. Натомість від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. 
Також, від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, у задоволені позову просить відмовити.
Крім того, від представника третьої особи Бориспільської міської ради Київської області Рожкової Ж.Р. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Допитаний під час розгляду справи в якості свідка позивач ОСОБА_1 повідомив суду, що він проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною та сином. З 2005-2006 років відповідач не проживає в даній квартирі. Вона довго лікувалась у психіатричній лікарні після того, як вбила рідну матір. Батько був лікарем і домовився в м. Глеваха Київської області, щоб вона там перебувала та лікувалась. Потім батько забрав її проживати до себе, де вони жили окремо від сім`ї позивача. Через пару днів, він повернув її до лікарні. В 2006 році позивач забрав відповідача з лікарні та знайшов жінку, в якої ОСОБА_2 проживала у АДРЕСА_3 . Позивач привозив їй продукти та допомагав сплачувати за комунальні послуги, водив до лікарів. Перешкод ОСОБА_2 у доступі до квартири у АДРЕСА_4 не чинив. Однак відповідач і сама не виявляла бажання приходити до цієї квартири чи проживати у ній. ОСОБА_1 спілкуються з сестрою, допомагає їй, привозить ліки. Припинили спілкування тільки останнім часом, після подання позову. Ордер на квартиру переоформлений на позивача. В цій квартирі зареєстровані також дружина та син ОСОБА_1 .. Свідок боявся проживати з відповідачем в одній квартирі, оскільки у ОСОБА_2 бувають приступи агресії до родичів та страшно після того, як вона зарізала рідну матір. Ключі від квартири відповідач у позивача не просила та він їх їй не надавав. 
Допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що позивача ОСОБА_1 знає з його дитинства. Відповідача ОСОБА_2 теж знала, також їй відомо, що остання вбила свою матір. Це було дуже давно. Вони жили в квартирі над її квартирою, і вбивство відбулось їх квартирі родини ОСОБА_8 . ОСОБА_2 , з того часу, жодного разу не бачила взагалі і навіть не впізнала б її вже. Позивач проживає зараз в цій батьківській квартирі разом з дружиною. Їй нічого невідомо про те, що ОСОБА_1 чинив перешкоди у проживанні ОСОБА_2 у цій квартирі чи що остання мала такі наміри. 
Свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона є дружиною позивача. ОСОБА_2 це рідна сестра позивача. З 1999 року в квартирі по АДРЕСА_4 проживає вона, позивач та їх син, відповідач там не проживала з цього часу. ОСОБА_2 , після того як вона вбила маму, відбувала покарання у психіатрічній лікарні, потім проходила лікування в м. Глеваха Київської області. В 2007 році її виписали з м. Гливаха, після чого ОСОБА_2 переїхала проживати до своєї знайомої. Чоловік з нею спілкувався 2-3 рази на місяць, їздив до неї, завозив продукти, грошові кошти, підтримував з нею спілкування. Відповідач сама вирішила жити в іншому місці, ключі від квартири, де проживає свідок разом ОСОБА_1 , не просила і не виявляла бажання проживати разом з ними. Особистих речей в квартирі відповідач не має, а меблі матері і досі знаходяться в цій квартирі. Свідок зареєстрована в цій квартирі з 1999 року, сплачує разом з чоловіком кошти за комунальні послуги. Відповідач витрат по утриманню цієї квартири не несе. По АДРЕСА_5 квартиру винаймає для сестри позивач. 
Допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її сусіди. ОСОБА_1 знає особисто, ОСОБА_2 особисто не знає. В будинку проживає з 1982 року, знала їх матір. В цій квартирі живуть ОСОБА_1 з дружиною, а відповідач ОСОБА_2 не проживає в ній. ОСОБА_2 останній раз бачила біля будинку до 1997 року, коли була школяркою. Після цього свідок її більше не бачила за цією адресою та де проживає ОСОБА_2 . ОСОБА_10 не відомо.
Суд, допитавши заявлених свідків, заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, наявні у справі, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17липня 1997року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Згідно ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що 08 липня 1970 року ОСОБА_3 отримав ордер № 457 на житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в складі сім`ї : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с.12-13).
Згідно рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів Київсь-кої області за № 75 від 28 лютого 1995 року, у зв`язку з рішенням / справа 2-268 від 22 червня 1993 року про виселення і позбавлення прав на житлову площу ОСОБА_11 на кв. АДРЕСА_2 , переведено особовий рахунок на його сина ОСОБА_1 , який проживає та прописаний по даній адресі (а.с. 14-15).
Відповідач ОСОБА_2 хворіє на психічне захворювання, що підтверджується Медичним висновком № 8 від 27 березня 1995 року, Актом амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 1487, складеного 17 грудня 1997 року головую комісії Київської обланої психіатричної лікарні №1 смт. Глеваха Васильківського району Київської області (а.с. 16, 20-21).
Згідно постанови Бориспільського міського суду у справі 1-123/1997 року від 07 липня 1997 року, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння у стані неосудності, передбаченого ст. 94 КК України. Застосовано щодо ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру – поміщення до психіатричної лікарні з суворим наглядом (а.с. 18-19). 
Згідно довідки, наданої 04 травня 2018 року Комунальним підприємством «ЖЕК -1» за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22).
Встановлено, що фактично за адресою проживає ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов складеного депутатом Бориспільської міської ради Кулик С.В. 21 вересня 2024 року (а.с. 23). 
18 квітня 2018 року КП «Бориспільске БТІ» на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на квартиру, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 25-27).
Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою в спірній квартирі, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по її утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою :  АДРЕСА_1 без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто н е може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Заяв чи клопотань від відповідача на ім`я позивача чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність ОСОБА_2 у спірному домоволодінні поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Наведене підтверджується квитанцією 10 жовтня 2024 року. Позовні вимоги задоволено повністю, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивачів слід солідарно стягнути судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст.4, 12 - 13, 76-82, 133, 141, 223, 263-265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог : Бориспільська міська рада Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою : АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код платника податків – НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт та код платника податків – відомості відсутні, проживаючої за адресою : АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено 01 липня 2026 року.

Суддя Л.В. Яковлєва