КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №359/13643/25 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л.В.
Провадження №22-ц/824/9422/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

4 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Довбаша Сергія Михайловича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Довбаш С.М.звернувся до суду з даним клопотанням, в якому просив винести ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду, а саме: Сімейного суду служби судів та трибуналів Його Величності (Велика Британія) 28 березня 2024 року у справі № 1661-4039-4126-9957, яким встановлено, що умовне рішення від 14 лютого 2024 року, яким шлюб, укладений 19 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Києві при Державному центрі розвитку сім`ї, Україна, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , законно розірвано.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню залишено без руху.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню визнано не поданим та повернуто заявнику.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Довбаш С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що законодавець чітко встановив процесуальні вимоги до клопотання в ст. 466 ЦПК України, а саме - клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні. 
Вказує, що ніяких додаткових вимог про зазначення місця проживання чи перебування саме в Україні немає.
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про повернення клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції, застосувавши ч. 3 ст.185 ЦПК України, виходив із того, що заявником не усунуто недоліки заяви, визначені в ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року. 
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.
Виходячи з приписів ст. ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.
Ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Довбаш С.М.звернувся до суду з клопотанням про визнання рішення Сімейного суду служби судів та трибуналів Його Величності (Велика Британія) 28 березня 2024 року, який виніс остаточне рішення у справі № 1661-4039-4126-9957, яким встановив, що умовне рішення від 14 лютого 2024 року, яким шлюб, укладений 19 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Києві при Державному центрі розвитку сім`ї, Україна, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , законно розірвано, що не підлягає примусовому виконанню. 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України.
Вказана ухвала обґрунтована тим, що при подачі клопотання заявником не вказано місце проживання чи перебування заінтересованої особи ОСОБА_4 в України, що унеможливлює повідомлення його належним чином про надходження вказаного клопотання для виконання вимог ст. 471 ЦПК України, а саме повідомлення заінтересованої особи у п`ятиденний строк про надходження вказаного клопотання і пропозиції у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.
23 лютого 2026 року до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Довбаш С.М. подав заяву про усунення недоліків, в якій зазначав, що висновки викладені в даній ухвалі, є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні ст. 10 та розділу ІХ ЦПК України. 
Також, зазначав, що законодавець чітко встановив процесуальні вимоги до клопотання в ст. 466 ЦПК України, а саме - клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року клопотання визнано неподаним та повернуто заявнику на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). 
Процесуальний порядок вирішення питання визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів врегульовано розділом IX Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Згідно ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
За змістом ч. 1, 2 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст.ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;
3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, четвертої-п'ятої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:
1) ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;
3) мотиви подання клопотання.
Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
У випадку подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в електронній формі документи, зазначені в п. 1-4 ч. 3 цієї статті, можуть подаватися у копіях, проте заявник повинен надати такі документи до суду до початку судового розгляду вказаного клопотання. У разі неподання вказаних документів клопотання повертається без розгляду, про що судом постановляється відповідна ухвала.
Таким чином, законодавцем у ст. 466 ЦПК України встановлено вимоги до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а також наслідки подання заявником клопотання, яке не відповідає встановленим законом вимогам.
З огляду на вказане, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали застосував положення вимог ст. 185 ЦПК України, які не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, у зв`язку з чим, постановив помилкову ухвалу, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню в справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, підлягає скасуванню з направленням даної цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довбаша Сергія Михайловича задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова 

С.А. Голуб