Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/286/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року. м.Кропивницький
Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 
визнано виннимза ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік 
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2026 року ОСОБА_1  визнаний винним за те, що він 24.02.2026 о 13.30 год. керував автомобілем Mercedes-Benz 300TD, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , по автодорозі М-30 на 708 км, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, виражене тремтіння пальців рук, відмовився від продуття спеціального технічного засобу Drager для встановлення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, чим порушено пункт 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинено правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своє рішення суд мотивував тим, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.3); актом огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.5); письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.6); копією посвідчення водія (а.с.7); відеозаписом із нагрудного відео-реєстратора працівника поліції, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від продуття спеціального технічного засобу Drager для встановлення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (а.с.8).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях  складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції, належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд першої інстанції, не заслухав позицію особи, що притягується до адміністративної відповідальності, зазначив що оцінюючи належні та допустимі докази у їх сукупності суд вважає, що своїми діями водій вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, однак не зазначає які вимоги Правил дорожнього руху допустив. Крім того, з досліджених відеозаписів, які містяться на долученому диску, вбачається, що відеозапис здійснюється із моменту коли поліцейські під`їхали до авто, яке не рухається, запис було перервано та відновлено, чим порушено вимоги про здійснення відео фіксацію події безперервно.
08.06.2026 на адресу апеляційного суду від адвоката Голованова О.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятості в якості захисника в кримінальному провадженні, яке було призначено раніш. Розгляд справи відкладено на 15.06.2026 на 11.00 год.
15.06.2026 адвокат Голованов О.П. в телефонному режимі повідомив про те, що не має можливості з`явитися в судове засідання, причини неявки не повідомив та заявив клопотання в усній формі про розгляд справи без його участі. Заяву про відкладення розгляду справи не надав, що підтверджується прийнятою телефонограмою від захисника.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений 11.06.2026 про час та місце розгляду справи 15.06.2026, шляхом надсилання смс-повідомлення з повісткою про виклик про розгляд справи, яку він отримав особисто і завчасно, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. При цьому неявка ОСОБА_1 та його захисника не перешкоджає судовому розгляду, тому апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності апелянта, що не суперечить вимогам ст. 294 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об`єктивно з`ясував всі обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України і його вина повністю підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 4599799 від 24.02.2026 (а.с.3); актом огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.5); письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.6); копією посвідчення водія (а.с.7); відеозаписом із нагрудного відео-реєстратора працівника поліції, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від продуття спеціального технічного засобу Drager для встановлення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (а.с.8).
Водночас, пункт 2.5 Правил дорожнього руху України покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Наведена норма не містить виключень і обставин, які б надавали водію право відмовитись від такого огляду.
Процедура проведення огляду особи на визначення стану сп`яніння регулюється вимогами ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735).
Як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та додатки до нього, складені у відповідності до вимог чинного законодавства.
Так, згідно диску, на якому міститься відеозапис, після спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції було встановлено відповідні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , такі як запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, виражене тремтіння пальців рук та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (за допомогою алкотестеру «Драгер»), на що той відмовився. Надалі працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що той також відмовився.
Таким чином, поліцейським були встановлені відповідні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , що в свою чергу мало своїм наслідком законну вимогу про проходження огляду на встановлення стану сп`яніння.
Відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, так і у найближчому медичному закладі. Водію також роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду. Проте, водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і таким діям працівниками поліції надано правильну оцінку. ОСОБА_1 роз`яснені його права, визначені ст.63Конституції та ст.268КУпАП.
Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відеореєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Диск із відеозаписами містить саме фіксацію адміністративного правопорушення зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення та джерелом доказів, які долучаються до матеріалів адміністративної справи, відповідно до вимог КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
В той же час, неодноразово суд в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).
Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів та інші матеріали справи, які узгоджуються між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення передбаченого п. 2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.
Доводи скарги про те, що відеозапис здійснюється із моменту коли поліцейські під`їхали до авто, яке не рухається, запис було перервано та відновлено, чим порушено вимоги про здійснення відео фіксацію події безперервно є безпідставними, оскільки з відеозапису вбачається, що подія стосується дорожньо-транспортної пригоди за участю зазначеного транспортного засобу, а поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не містить заперечень щодо факту його перебування за кермом.
Крім того, факт керування транспортним засобом підтверджується не лише відеозаписом, а й іншими дослідженими судом доказами, зокрема письмовими поясненнями ОСОБА_2 учасника (свідка) дорожньо-транспортної пригоди, який зазначив, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу. Отже, доводи захисника про відсутність доказів керування суд вважає необґрунтованими.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вищезазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та надані з метою ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки вина правопорушника повністю підтверджується матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні апеляційного суду доказами.
З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. 
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Крім того, з урахуванням вищезазначених обставин справи, районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що є мінімально можливим, як видом, так і розміром адміністративного стягнення, передбаченого санкцією статті, та за даних обставин справи, з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Будь-яких порушень законодавства про адміністративні правопорушення, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, та були б підставою для його скасування, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції, допущено не було.
Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2026 року щодо нього - без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя