КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10353/2026
Справа № 370/3299/24

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

24 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Макарівського районного суду Київської області в складі судді Сініциної О.С., постановлену в селищі Макарів 19 березня 2026 року (повний текст складено 24 березня 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Макарівської селищної Бучанського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 22 серпня 2018 року № 305-29-VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 на території Колонщинської сільської ради», яким відмовлено позивачу у виділенні земельної ділянки, та зобов`язати правонаступника Колонщинської сільської ради - Макарівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 22 серпня 2018 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадян України по Колонщинській сільській раді», яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, пл. 0,08 га. в с. Мар`янівка Колонщинської сільської ради; визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 », яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,0650 га., кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19 березня 2026 року провадження в справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 березня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що подаючи позовну заяву, за суб`єктним складом визначив відповідачами у справі ОСОБА_5 та Макарівську селищну раду. В ході розгляду справи 11 березня 2025 року ухвалою суду залучено третю особу ОСОБА_4 . З моменту залучення третьої особи позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 відчужила на користь ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, а тому право на прохід, проїзд до ділянки, що належить ОСОБА_1 , вже порушено її наступним перепродажем, і на даний час ОСОБА_4 порушує право на вільний прохід, проїзд до своєї ділянки позивачем. Тому за складом учасників процесу, порушеним правом позивача, за захистом якого він звернувся до суду, спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому судом першої інстанції безпідставно та передчасно прийнято оскаржувану ухвалу.
Вказував, що обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, ним було зазначено про порушення його прав на отримання земельної ділянки, крім того, прийнятим рішенням порушується доступ до його ділянки через неможливість потрапити на неї, оскільки, приймаючи рішення, Колонщинською сільською радою не було враховано, що до земельної ділянки позивач може потрапити лише через ділянку, щодо якої ним було подано клопотання про отримання дозволу на розробку проекту відведення, в чому йому було відмовлено органом місцевого самоврядування, при цьому такий дозвіл було надано іншій людині, яка не є мешканцем громади та не користується ділянкою і не має будь-яких пільг по першочерговому отриманню ділянки. В обґрунтування вказаних доводів ним були вказані обставини, наведені у позові.
Зазначав, що закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у цьому спорі вирішуються питання приватно-правового характеру.
Вважав, що спір у цій справі має приватно-правовий характер, оскільки позовні вимоги пов`язані із захистом речового права позивача на земельну ділянку, на якій знаходиться проїзд до належної позивачу на праві власності земельної ділянки, крім того, за складом сторін цей спір неможливо віднести лише до оскарження рішення органу місцевого самоврядування, оскільки рішення про передачу у власність ділянки не є стадією процесу отримання права власності, таким рішенням орган місцевого самоврядування вже передав її у власність іншій особі, що оскаржується позивачем.
Звертав увагу, що 29 січня 2026 року в підготовчому засіданні представником позивача були долучені документи, в обґрунтування вже заявлених вимог, та заявлено клопотання про відкладення розгляду справи через необхідність зміни позовних вимог в зв`язку з озвученою позицією представника третьої особи Владімірова В.В., а саме що рішенням у цій справі буде порушено право власності ОСОБА_4 . Проте вказане клопотання було відхилено судом, який закрив підготовче засідання та перейшов до стадії судового розгляду.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 158/2564/19 про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Наводив зміст ст. 19 КАС України, ст. 19 ЦПК України, стверджував, що оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове приватне право, яке могло належати особі як до звернення до органу місцевого самоврядування, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (ст. 19 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку з набуттям права власності за договором купівлі-продажу земельної ділянки йому також належить право на земельну ділянку для проходу, проїзду до його ділянки, однак орган місцевого самоврядування відмовляє йому у виділенні такої земельної ділянки, натомість виділяє її іншій особі, що, на думку позивача, порушує його право на землю, передбачене ст. 120 ЗК України. Вважаючи порушеним своє право на отримання земельної ділянки у власність для обслуговування належної йому на праві власності іншої ділянки, позивач вказував на незаконність прийнятих сільською радою рішень, якими надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та про затвердження проекту землеустрою. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3222782603:03:009:0041 знаходиться у користуванні позивача як власника нерухомого майна, до якого наявний проїзд на ділянці.
Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/8018/17, від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17, вказував, що оскільки між сторонами виник спір з приводу володіння та користування земельною ділянкою, позивач має майновий інтерес щодо конкретного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, і на зазначену земельну ділянку претендує інша фізична особа, існує спір про право цивільне, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вважав, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16, застосовані судом першої інстанції, є нерелевантними.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 22 серпня 2018 року № 305-29-VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 на території Колонщинської сільської ради», яким відмовлено позивачу у виділенні земельної ділянки, та зобов`язати правонаступника Колонщинської сільської ради - Макарівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 22 серпня 2018 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадян України по Колонщинській сільській раді», яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, пл. 0,08 га. в с. Мар`янівка Колонщинської сільської ради; визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 », яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,0650 га., кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Позов мотивував тим, що 08 листопада 2017 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3222782603:03:009:0039, пл. 0,08 га. за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці розташований житловий будинок в стані будівництва. Поруч з земельною ділянкою, яка набута позивачем у власність за договором купівлі-продажу, розташована вільна земельна ділянка, що не приватизована та перебувала у комунальній власності Колонщинської сільської громади, якою користується позивач з метою обслуговування, доступу та під`їзду до своєї ділянки.
20 червня 2018 року з метою реалізації права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки із земель комунальної власності (сусідня земельна, придбана позивачем) та забезпечення вільного доступу/заїзду до своєї земельної ділянки, що набута у власність, ОСОБА_1 звернувся до Колонщинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з метою її безкоштовної приватизації. 22 серпня 2018 року рішенням Колонщинської сільської ради № 305-29-VІІ ОСОБА_1 відмовлено у виділенні земельної ділянки у приватну власність. Пунктом 2 рішення уповноважено виконавчий комітет звернутись з листом до розробника генерального плану ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» щодо відображення проїзду до земельної ділянки кадастровий номер 3222782603:03:009:0039 відповідно норм ДБН. У зазначеній частині рішення не виконано і по теперішній час.
В усній бесіді з головою сільської ради остання повідомила ОСОБА_1 , що ділянку виділять на користь іншої особи, з якою в подальшому він може розмовляти про її викуп, лише після того як зацікавлена особа приватизує її.
В грудні 2023 року - лютому 2024 року за місцем розташування земельної ділянки ОСОБА_1 , житлового будинку та земельної ділянки прибули невідомі люди, серед яких була ОСОБА_5 , які почали оглядати ділянки. В ході бесіди ОСОБА_5 повідомила, що вона є власницею сусідньої ділянки, яку раніше хотів приватизувати позивач, не має на меті забудовувати та проживати на ній, а буде її продавати.
Вказував, що рішення Колонщинської сільської ради, якими надано дозвіл на розробку проекту, а в подальшому передано земельну ділянку у власність ОСОБА_5 , є незаконними та прийнятими з порушенням норм чинного законодавства, оскільки позивач раніше звернувся до сільської ради з відповідним клопотанням, але йому безпідставно та незаконно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту.
В свою чергу, відповідно до відповіді № 361, станом на дату звернення з цим позовом до суду Колонщинська сільська рада так і не виконала своє ж рішення в цій частині та не звернулась до розробника генерального плану ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД».

До позовної заяви ОСОБА_1 надано, в тому числі, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером 3222782603:03:009:0039 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 291, виданий 08 листопада 2017 року, видавник приватний нотаріус КМНО Шинальська І.О. (а. с. 13 т. 1), копії витягів з Державного земельного кадастру, з яких вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3222782603:03:009:0039 та 3222782603:03:009:0041 є суміжними, і що земельна ділянка з кадастровим номером 3222782603:03:009:0041 межує з дорогою (а. с. 14 - 16), копію заяви ОСОБА_1 від 20 червня 2018 року на ім`я голови Колонщинської сільської ради, в якій позивач просив передати йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,08 га. та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 (а. с. 17 т. 1), копію рішення Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 22 серпня 2018 року № 305-29-VІІ, яким відмовлено ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки пл. 0,08 га. у приватну власність в с. Мар`янівка Колонщинської сільської ради та доручено виконавчому комітету звернутись листом до розробника генерального плану ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» щодо відображення проїзду до земельної ділянки кадастровий номер 3222782603:03:009:0039 відповідно до норм ДБН (а. с. 19 т. 1), копію архівного витягу рішення Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 22 серпня 2018 року № 305-29-VІІ, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства згідно додатку, у якому під № 9 зазначено ОСОБА_5 , площа земельної ділянки 0,08 га., місце розташування АДРЕСА_1 (а. с. 22 т. 1), копію рішення Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність пл. 0,0650 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території Колонщинської сільської ради в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 . Передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,0650 га. кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 (а. с. 24 т. 1); копію відповіді ДП «Адміністратор містобудівного кадастру на державному рівні» від 17 вересня 2024 року на адвокатський запит, що звернення Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області та/або її структурних підрозділів відносно внесення змін до генерального плану с. Колонщина Макарівського району Київської області протягом 2018 - 2020 років не винайдено (а. с. 26 т. 1).
В лютому 2025 року до суду звернувся ОСОБА_4 у особі представника ОСОБА_6 про залучення його до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог, у якій ОСОБА_4 повідомляв, що судовий спір, а також можливі його наслідки, безпосередньо вплинуть на права та інтереси ОСОБА_4 як законного власника земельної ділянки. До заяви додано копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 743, виданий 13 серпня 2024 року приватним нотаріусом Корнієвською Н.В. (а. с. 97 т. 1).
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки рішення у цій справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін (а. с. 114 т. 1).
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Закриваючи провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відхиляючи доводи позивача про існування приватноправового спору між фізичними особами, суд першої інстанції вказав, що оскільки у цій справі предметом спору є оспорювання рішень Колонщинської сільської ради про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання такого дозволу ОСОБА_5 , тобто виникнення спірних правовідносин обумовлено, на думку позивача, протиправними діями/рішенням суб`єкта владних повноважень Колонщинської сільської ради при вирішенні відповідного питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, належить перевірці адміністративним судом.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є помилковими та передчасними.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До адміністративної юрисдикції належать справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/41966/21, від 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17, Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21, від 19 листопада 2025 року у справі № 295/8121/22, від 20 травня 2026 року у справі № 629/58/25 та інших).

Частиною першою статті 116 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, згідно яких, «рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.
Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.
При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим».

Водночас, судом першої інстанції залишено поза увагою, що у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 оскаржує не лише рішення Колонщинської сільської ради від 22 серпня 2018 року № 305-29-VІІ, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та надано такий дозвіл відповідачу ОСОБА_5 , а й рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,0650 га., кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на отримання якої претендує позивач та вказує на користування цією земельною ділянкою.
Таким чином, оскаржуване ОСОБА_1 рішення про передачу у власність земельної ділянки від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ не є стадією процесу отримання права власності, оскільки орган місцевого самоврядування вже передав її у власність іншої особи.

Апеляційний суд враховує, що за змістом позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2014 року № 382-35-VІІ, що є очевидною опискою, оскільки до позову долучене саме рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ, зміст якого узгоджується з обставинами справи.

При цьому ОСОБА_1 на час звернення з позовом вже був власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222782603:03:009:0039, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 291, виданий 08 листопада 2017 року, видавник приватний нотаріус КМНО Шинальська І.О. (а. с. 13 т. 1), і вважав, що оскаржуваним рішенням порушене його речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 3222782603:03:009:0041, на якій, за доводами позивача, знаходиться проїзд до належної йому земельної ділянки.

За змістом ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №158/2564/19 (провадження № 61-8615св20), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, викладено правовий висновок, згідно якого, «Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
З урахуванням наведених норм процесуальних законів можна зробити висновок, що здійснення захисту цивільного права, як і встановлення його існування, не віднесено до компетенції адміністративного суду.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказувала, що у зв`язку з набуттям права власності в порядку спадкування на нерухоме майно їй належить також право на земельну ділянку для обслуговування такого майна, однак орган місцевого самоврядування відмовляє їй у виділенні такої земельної ділянки натомість пропонує надати земельну ділянку на підставі оренди, що в свою чергу на думку позивача порушує її право на землю передбачене ст. 120 ЗК України.
Крім того, вважаючи порушеним своє право на отримання земельної ділянки у власність для обслуговування належного їй на праві власності будинку, позивач вказувала на незаконність прийнятого сільською радою рішення №49/78 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність в межах населеного пункту с. Клепачів ОСОБА_2 .
Тобто змістом спору є не процедура проходження заяви та прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, який є одночасно і власником земель комунальної власності, а реалізація права на набуття у власність земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна, що вже перебуває у власності позивача.
Оспорювання рішення та дій органу місцевого самоврядування у даному випадку поглинається спором про речове, приватне право, яке належить особі до звернення до органу місцевого самоврядування. Таке право виникає і в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але його захист відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин».

У справі, що переглядається, оспорювання рішення та дій органу місцевого самоврядування аналогічно поглинається спором про речове, приватне право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, як власника нерухомого майна, до якого, згідно доводів позивача, наявний проїзд на спірній земельній ділянці, і на яку набула права власності ОСОБА_5 в результаті прийняття оскаржуваного рішення Колонщинської сільської ради від 05 квітня 2019 року № 382-35-VІІ.

Зокрема, у позові ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржуваними рішеннями, в результаті прийняття яких ОСОБА_5 набула право власності на спірну земельну ділянку, порушено його право на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна, що вже перебуває у власності позивача, гарантоване ст. 118 ЗК України.

Наведені обставини і підстави позову були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом було проігноровано клопотання про відкладення судового засідання через необхідність зміни позовних вимог у зв`язку із залученням третьої особи, апеляційний суд враховує, що на час розгляду справи власником спірної земельної ділянки, кадастровий номер 3222782603:03:009:0041 є ОСОБА_4 , який в лютому 2025 року звернувся до суду із заявою про залучення його до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог, і яка була задоволена ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року (а. с. 114 т. 1).

При цьому при обговоренні заяви ОСОБА_4 про залучення його до участі в справі представник позивача звернувся до суду з клопотанням про залучення ОСОБА_4 як співвідповідача, проти чого представник останнього заперечував, що підтверджується протоколом судового засідання (а. с. 111 т. 1).

Разом із тим, у межах справи, що переглядається, апеляційний суд не вирішує питання щодо належності відповідачів та способу захисту, як і не оцінює процесуальні дії суду щодо визначення процесуального статусу ОСОБА_4 , які не є предметом даного апеляційного перегляду.

Отже, оскільки між сторонами виник спір з приводу володіння та користування земельною ділянкою, на яку позивач має майновий інтерес, і яку було передано у власність іншій особі ОСОБА_5 , а в подальшому відчужено третій особі ОСОБА_4 , висновки суду першої інстанції що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду, є передчасними та помилковими. 

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 березня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.