ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/8567/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Кругового О.О., Шлай А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №280/8567/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:
28.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу державної соціальної допомоги на догляд у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу державну соціальну допомогу у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на догляд, починаючи з дати звернення із заявою (31.08.2025).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Позивачу встановлено інвалідність І групи (підгрупа Б) з причин, визначених у пункті “б” статті 20 Закону №2262-ХІІ, а саме внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Довідкою МСЕК (Додаток) підтверджена потреба позивача у постійному сторонньому догляді. Вважає, що має право на державну соціальну допомогу на догляд у порядку та на умовах, передбачених Законом України “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”. А саме, згідно з пунктом 3 статті 7 вказаного Закону особам з інвалідністю І групи внаслідок причин, визначених у пункті "б" статті 16 зазначеного Закону, надається державна соціальна допомога на догляд. Відповідно до статті 8 цього Закону розмір державної соціальної допомоги на догляд для осіб з інвалідністю, віднесених до підгрупи “Б” І групи, становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте у такій допомозі позивачу відмовлено, з чим останній і не погоджується.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позов задоволений.
Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосування норм матеріального права та неналежним надання оцінки фактичним обставинам справи. Так скаржник зазначає, що пп. «б» ч. 1 ст. 20 Закону № 2262-XII визначено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії- інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, до яких належить позивач. А відповідно до приписів ст. 7 Закону № 1727-ІV державна соціальна допомога на догляд призначається, зокрема: 1) особам з інвалідністю внаслідок війни з числа військовослужбовців та інших осіб, яким призначено пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з інвалідністю I групи; 3) особам, яким призначено пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і які є особами з інвалідністю I групи внаслідок причин, визначених у пункті «б» статті 16 зазначеного Закону, або є одинокими пенсіонерами і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують догляду. Скаржник зазначає, що позивач не належить до жодної з цих категорій: не має статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та не одержує пенсії за вислугу років. Позивачу інвалідність І групи (підгрупа Б) встановлено внаслідок причин, визначених у пункті «б» статті 20 Закону № 2262-XII, а саме внаслідок захворювання, пов`язаного проходженням служби в ДКВС України. Виплату органами Пенсійного фонду України державної соціальної допомоги на догляд особам, які одержують пенсію по інвалідності на умовах Закону №2262-XII та не віднесені до осіб з інвалідністю внаслідок війни (незалежно від групи інвалідності) Законом № 1727-ІV та Порядком № 261 не передбачено.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснень на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ.
Відповідно до Довідки МСЕК №156932 від 14.02.2023, позивач є особою з інвалідністю першої групи (підгрупа Б) внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ДКВС України. Інвалідність встановлена безстроково.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення державної соціальної допомоги на догляд у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Листом від 23.09.2025 №16964-16929/Д-02/8-0800-25 на заяву позивача відповідач надав відповідь, у якій зазначив, що:
“…Категорії осіб та розмір державної соціальної допомоги на догляд визначені у Законі України від 18.05.2004 №1727-IV “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам” та у Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 № 261 (далі - Постанова №261).
Зокрема, пунктом 3 статті 7 Закону №1727 та підпунктом 3 пункту 13 Порядку, затвердженого Постановою №261 передбачено виплату державної соціальної допомоги на догляд особам з числа інвалідів 1 групи, яким призначено пенсії за вислугу років відповідно до Закону 2262 і які є інвалідами I групи внаслідок причин, визначених у пункті "б" статті 20, тобто не віднесені до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Виплату органами Пенсійного фонду України державної соціальної допомоги на догляд особам, які одержують пенсію по інвалідності на умовах Закону України 2262, та не віднесені до осіб з інвалідністю внаслідок війни (незалежно від групи інвалідності) Законом №1727 та Постановою №261 не передбачено…”.
Вважаючи відмову відповідача викладену у листі від 23.09.2025 №16964-16929/Д-02/8-0800-25 протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що оскільки позивачу призначена та виплачується пенсія по інвалідності за Законом №2262-ХІІ, то, в силу приписів ст. 24 цього Закону він має право на державну соціальну допомогу на догляд у порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним у справі є наявність у позивача права на соціальну допомогу за п. 3 ч. 1 ст. 7 Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закону №2262-ХІІ), залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:
а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.
Так не є спірним, що позивачу призначено пенсію за Законом №2262-ХІІ, в наслідок причин визначених п. «б» ст. 20 цього Закону. Згідно протоколу від 06.10.2025 з пенсійної справи позивача, в ньому зазначена причина інвалідності - інвалідність в період проходження військової служби. (а.с. 24)
Відповідно до ст.24 Закону №2262-ХІІ до пенсії по інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується, зокрема державна соціальна допомога на догляд у порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (далі Закон № 1727-ІV) визначено перелік осіб які мають право на державну соціальну допомогу, а саме громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до статті 3 Закону № 1727-ІV, призначаються такі види державної соціальної допомоги: державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; державна соціальна допомога на догляд.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить призначити йому саме державну соціальну допомогу на догляд у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність у порядку і на мовах, передбачених п.3 ч. 1 ст. 7 Закону № 1727-ІV.
Умови призначення державної соціальної допомоги на догляд визначені у статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю». Зокрема у вказаній статті зазначено, що державна соціальна допомога на догляд призначається:
1) особам з інвалідністю внаслідок війни з числа військовослужбовців та інших осіб, яким призначено пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб":
а) особам з інвалідністю I групи;
б) особам з інвалідністю II групи, які є одинокими та за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду;
в) особам з інвалідністю III групи, які є одинокими та за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду;
2) особам, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та одержують пенсії за віком, по інвалідності або за вислугу років, крім зазначених у пункті 1 цієї частини:
а) особам з інвалідністю I групи;
б) особам з інвалідністю II і III груп, які є одинокими і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду;
3) особам, яким призначено пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і які є особами з інвалідністю I групи внаслідок причин, визначених у пункті "б" статті 16 зазначеного Закону, або є одинокими пенсіонерами і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують догляду;
4) одиноким малозабезпеченим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду і одержують пенсію за віком або за вислугу років чи по інвалідності (крім осіб з інвалідністю I групи);
5) малозабезпеченим особам з інвалідністю I групи, які одержують пенсію за віком або за вислугу років чи по інвалідності (крім осіб з інвалідністю, зазначених у пунктах 1 - 3 частини першої цієї статті).
Як свідчать встановлені обставини справи та не спростовується сторонами, позивач перебуває на обліку у пенсійному органі та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як було вже зазначено судом, у протоколі, наявному у матеріалах справи, зазначено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є інвалідність в період проходження служби.
Докази того, що позивач, є особою, або належить до осіб з інвалідність отриманою внаслідок війни у матеріалах справи відсутні. Таким чином приписи п.1 ч. 1 ст. 7 ЗЗакону № 1727-ІV до спірних правовідносин не застосовуються.
Щодо посилання позивача на те, що у спірному випадку соціальна допомога повинна бути призначена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 1727-ІV, колегія суддів зазначає наступне.
Так ця норма визначає призначення соціальної допомоги у двох випадках: 1) призначення пенсії особі за вислугу років за Законом №2262-ХІІ і яка є інвалідом І групи внаслідок причин, визначених у пункті "б" статті 16 зазначеного Закону; 2) є одинокими пенсіонерами і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують догляду.
Проте позивачу не було призначено пенсію за вислугу років за Законом №2262-ХІІ, а також матеріали справи не містять доказів, що позивач є одинокими пенсіонером і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує догляду.
Враховуючи вищезазначене, та оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, є особою, або належить до осіб з інвалідність отриманою внаслідок війни, або йому було призначено пенсію за вислугу років за Законом №2262-ХІІ, або є одинокими пенсіонером і за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує догляду, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.
Слід також зазначити, що суд першої інстанції помилково посилався про застосування до позивача приписів п. «б» ст. 16 Закону №2262-ХІІ, оскільки приписи цієї норми регулюють питання надбавки та допомоги до пенсії за вислугу років. А як вже встановлено судом, позивач не отримує пенсію за вислугу років.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскарженого рішення, тому підстави для його скасування, як і для задоволення позовних вимог, відсутні.
Оскільки доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року в адміністративній справі №280/8567/25 – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай