19.06.2026

Справа № 720/436/26
Провадження № 3/720/115/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2026 року близько 16 години 09 хвилин ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Чернівецькій, 1-В в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області в порушення п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, під час виконання маневру праворуч, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем марки «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини, внаслідок чого відбулося зіткнення, автомобілі отримали пошкодження. 
ОСОБА_1 , в судовому засіданні свою винну у вчиненні ДТП не визнав та зазначив, що 10 лютого 2026 року керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Чернівецькій, 1-В в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області, рухаючись в напрямку м. Чернівці, заздалегіть (за 200 метрів) включив показчик правого повороту та хотів припаркуватись, а в цей час автомобіль марки «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 вдарив його на великій швидкості в задню частину, внаслідок чого сталось ДТП.
Захисник  ОСОБА_1 , адвокат Вівчар А.Г. зазначив, що ДТП сталась через порушення правил дорожнього руху з боку ОСОБА_2 , а сам ОСОБА_1 своїми діями не міг уникнути ДТП.
Не дивлячись на невизнання своєї вини, винність ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України внаслідок чого сталась вказана дорожньо-транспортна пригода та отримали пошкодження транспортні засоби підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями схемою ДТП та висновком експерта № СЕ-19/126-26/3810-ІТ від 03 червня 2026 року.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 588147 від 10 лютого 2026 року слідує, що дорожня транспортна пригода в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталось внаслідок порушення ОСОБА_1 п.п. 10.1, 10.4 ПДР, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що рухалась на автомобілі марки «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 в сторону м. Чернівці зі с. Бояни Чернівецького району та автомобіль марки«Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив маневр на її праву смугу для руху, а тому вона не мала можливості уникнути ДТП.
Судом для усунення розбіжностей між поясненнями учасників пригоди та оцінки відповідності дій водіїв вимогам ПДР України була призначена по справі судово-автотехнічна експертиза, відповідно до висновку якої № СЕ-19/126-26/3810-ІТ від 03 червня 2026 року в діях ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 та 10.3 ПДР, та саме п. 10.1 ПДР, яка які перебувають в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. 
Оцінюючи у сукупності досліджені докази, проходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.
В той же час, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оцінюю як спосіб його захисту, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, так як його вина повністю доказана матеріалами справи.
Разом з тим, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з наступних підстав. 
Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді), коли цей строк становить 3 місяці.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 1 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:
- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;
- сплив встановленого законом двомісячного (або тримісячного) строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).
Тобто, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).
Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.
Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 588147, складеного 10 лютого 2026 року вбачається, що правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП було вчинене ОСОБА_1 10 лютого 2026 року. 
В той же час, у зв`язку із проведенням в суді авто-технічної експертизи, вирішенням клопотань експерта, з моменту ДТП пройшло більше як три місяці з дня вчинення даного правопорушення.
Враховуючи, що судом встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, однак на час розгляду судом даної справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП закінчилися, вважаю за необхідне провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Вирішуючи питання про встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП саме в резолютивній частині постанови, суд виходить з положень статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
07 листопада 2017 року Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України (далі НКР при ВАСУ) на відміну від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняла Висновок «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності». 
У даному Висновку зазначено, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Окрім того, логічне тлумачення абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів це єдина необхідна підстава для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі вини особи у його вчиненні. 
Згідно роз`яснень наданих Верховним Судом в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Як зазначив Верховний Суд, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Верховний суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
При цьому, ВП ВС в постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 (провадження №13-26кс22) розглянула питання тлумачення змісту ч. 2 ст. 49 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності). ВП ВС зауважила, що раніше застосований підхід не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця, і відступила від правового висновку.
На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.
Враховуючи наявність вищевказаної юридичної невизначеності, суддя звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.
Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, та не потребує встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП в резолютивній частині постанови, оскільки провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Таким чином, суддя керується принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, у зв`язку з чим провадження в цій справі слід закрити без підтвердження чи спростування вини особи у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 38, 124, 221, 247 п.7, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

Постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя         Ляху Г.О.