МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 р.  	№ 400/12998/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) та просить суд:
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, який не має заборгованості із сплати аліментів;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, який не має заборгованості із сплати аліментів.
В обґрунтування позву вказує, що проходить військову службу та подав командиру військової частини рапорт про звільнення за сімейними обставинами, однак відповідач рапорт не розглянув та відповіді не надав.
Ухвалою від 09.12.2025 суд відкрив провадження у справі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи та доказів, а також запропонував позивачу надати до суду письмові пояснення щодо обставин подання рапорту від 04.11.2025.
Представник позивача та відповідач зареєстровані у системі "Електронний суд", мають електронні кабінети.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала є одним із видів судового рішення.
Довідкою про доставку електронного листа підтверджується, що ухвала від 09.12.2025 була надіслана представнику позивача та відповідачу, доставлена в їх електронні кабінети. 
Позивач пояснень до суду не подав.
Відповідач відзив до суду не подав, позов не заперечив.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявними матеріалами справи.
Як встановив суд, позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . 04.11.2025 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.
До рапорту позивач додав копії свідоцтв про народження трьох дітей.
Рапорт містить підпис командира 5 стрілецької роти 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Доказів розгляду рапорту матеріали справи не містять.
Вирішуючи справу по суті, суд виходив з такого.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону № 2232, захист Вітчизни, незалежності та територіальне цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захист Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно д законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в які комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб беї громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232, передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232.
Відповідно до пункту "г" підпункту 2 пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пункт 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 однією із поважних причин передбачає перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно із підпунктом 12 пункту 5 додатку 19 до наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 "Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (в редакції станом на дату подання рапорту), з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я подаються копія свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства (материнства) особи або рішення суду про встановлення факту батьківства (материнства) особи.
Як встановлено із матеріалів справи, позивач додав до рапорту копії свідоцтв про народження дітей.
08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 (далі - Порядок № 531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).
Пунктом 2 розділу І Порядку № 531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 531, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктами 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку. Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Згідно з пунктом 9 розділу III Порядку № 531, розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач 04.11.2025 особисто подав по команді рапорт про звільнення з військової служби. Однак станом на день звернення позивача до суду жодного рішення по суті рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 не прийнято, наказу про звільнення не видано, мотивованої відмови у задоволенні рапорту позивачу не надано. Викладене свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення щодо рапорту позивача про звільнення з військової служби.
З урахуванням досліджених судом фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що в межах спірних правовідносин мала місце протиправна бездіяльність відповідача, яка виразилась у неприйнятті рішення по суті рапорту.
Вирішення питання про звільнення є дискрецією відповідача, тому підстав для зобов`язання військової частини звільнити позивача у суду немає.
Водночас суд, установивши протиправну бездіяльність відповідача, повинен обрати ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки це є метою адміністративного судочинства відповідно до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, який на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України , суд
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами).
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.11.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами).
4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі в розмірі 1211,20.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна