ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 280/7531/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 280/7531/25 (суддя Сацький Р.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та Міністерства оборони України (далі – відповідач-2), яка виразилася у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 , належних при звільнені грошових сум та сум компенсації у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку а також не наданні розрахунку належних при звільненні грошових сум;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України внести зміни до наказу № 51-ДС, а саме привести у відповідність до поданої мною заяви;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України провести перерахунок виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 07.07.2025 по 25.07.2025 з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 331,04 грн. у сумі 25 289,80 грн;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України провести перерахунок за невикористані відпустки з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 319,73 грн у сумі 32 993,23 грн;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України надати розрахунок належних при звільненні грошових сум з належним документальним обґрунтуванням;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України провести повний розрахунок та виплатити всі належні при звільнені грошові кошти;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 26.07.2025 по день фактичного розрахунку з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 319,73 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що відповідач-1 не вірно здійснив нарахування та виплату належних позивачу грошових коштів при звільненні. Також, позивач вважає, що наказ про його звільнення потребує внесення змін.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виразилася у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 належних при звільнені грошових сум та сум компенсації у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а також не наданні розрахунку належних при звільненні грошових сум;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 провести перерахунок виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 07.07.2025 по 25.07.2025 з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 331 грн 04 коп. у сумі 25 289 грн 80 коп.;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 провести перерахунок за невикористані відпустки з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 319 грн. 73 коп. у сумі 32 993 грн. 23 коп.;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 надати розрахунок належних ОСОБА_1 при звільненні грошових сум;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 провести з ОСОБА_1 повний розрахунок та виплатити всі належні при звільнені грошові кошти;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 319 грн. 73 коп..
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині проведення перерахунку виплат за невикористані дні відпустки з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1 319 грн. 73 коп. у сумі 32 993 грн. 23 коп., повного розрахунку та виплати всіх належних при звільненні грошових коштів і постановити нове судове рішення, яким:
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 провести перерахунок виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 07.07.2025 по 25.07.2025 з врахуванням визначеної середньоденної заробітної плати – 1331 грн. 04 коп. та здійснити їх виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати розрахунок належних ОСОБА_1 при звільненні грошових сум;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні – за період з 07.08.2025 по 30.08.2025 з врахуванням розрахованої середньоденної заробітної плати – 992,49 грн..
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач-1 зазначає, що позивачу здійснено нарахування виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 17 552,52 грн. (до утримання податків і зборів), що підтверджено розрахунково-платіжними відомостями виплат ІНФОРМАЦІЯ_5 за липень - серпень 2025 року (позивачу на картковий рахунок перераховано у липні 2025 року 3924,94 грн., у серпні 2025 року 9761,15 грн., з урахуванням утриманих ПДФО та військового збору (1,5% - у липні, 5% - у серпні)). Тому вважає, що для здійснення позивачу виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у повному обсязі, за результатами перерахунку належить нарахувати 25 289,8 – 17 552,52 = 7 737,28 грн.. Також вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснено позивачу нарахування грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 24 385,49 грн. (до утримання податків і зборів), що підтверджено розрахунково-платіжною відомістю виплат ІНФОРМАЦІЯ_5 №8/1 за серпень 2025 року (позивачу на картковий рахунок перераховано 22.08.2025 р. 15021,46 грн. та 30.08.2025 р. 3755,37 грн., з урахуванням утриманих ПДФО та військового збору(5%)). На думку відповідача-1, 30.08.2025 ним здійснено повний розрахунок та виплату позивачу всіх грошових сум, належних при звільненні (грошова компенсація за невикористані дні відпустки). Звертає увагу, що за результатами розрахунку середня заробітна плата для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку повинна складати: (29108,76 + 31433,0)/61 днів = 992,49 грн., а не 1319,73 грн., як визначено судом першої інстанції. Наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні (виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки) 30.08.2025 року. Тому нарахуванню та виплаті позивачу підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме – за період з 07.08.2025 по 30.08.2025, з врахуванням розрахованої середньоденної заробітної плати – 992,49 грн.
Позивач подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві стверджує про безпідставність доводів скаржника, рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Вказує, що середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності складає 1331,04 грн. (46 5864,46 грн. / 350 днів = 1331,04 грн.). Відповідно виплата за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (лікарняні) за період з 07.07.2025 по 25.07.2025 складає 25 289,80 грн. Підкреслює, що позивач з 07.07.2025 по 25.072025 перебувала на лікарняному, а згідно наданих відповідачем-1 доказів, фактично нарахована і, відповідно, перерахована лише частина допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 12.07.2025 по 16.07.2025 та з 21.07.2025 по 25.07.2025. Тобто, в періоди з 07.07.2025 по 11.07.2025 та з 17.07.2025 по 20.07.2025 допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності відповідачем-1 не нараховувалась та не сплачена.
Відповідач-2 своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Надав додаткові пояснення, в яких підтримав доводи зазначені в апеляційній скарзі відповідача-1.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 07.09.2011 ОСОБА_1 є матір`ю дитини до 14 років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позивачем подано заяву від 18.07.2025 на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якій зазначено: «… На підставі частини 1 ст.38 КЗпП України, прошу звільнити мене за власним бажанням в останній день лікарняного у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення чотирнадцятирічного віку – сином ОСОБА_2 з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 04 червня 2024 року по день звільнення. Прошу здійснити повний розрахунок і виплатити мені належні суми в день звільнення. Довідку про нараховані суми, належні мені при звільненні і наказ про звільнення прошу надіслати на адресу: м.Запоріжжя, відділення нової пошти № 26, 0665085217 (за рахунок отримувача). Додаток: копія свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 , видане 07.09.2011. …».
Вказана заява від 18.07.2025 була надіслана позивачем по пошті та отримана відповідачем 22.07.2025. Оформлення відбулось 23.07.2025 за вх.№ 3852.
За матеріалами справи, позивач у період з 07.07.2025 не перебувала на роботі через тимчасову непрацездатність.
У листі ІНФОРМАЦІЯ_7 від 31.07.2025 за № 3691 на адресу ОСОБА_1 зазначено: «… Ваша заява від 18.07.2025 р (вх. № 3852 від 23.07.2025) про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, розглянута. За результатами розгляду повідомляємо, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні підстави для Вашого звільнення за обставинами, що наведені в поданій заяві, оскільки в ній не зазначена бажана дата звільнення. В зв`язку з чим заява вважається такою, що подана у загальному порядку ч. 1 ст.38 КЗпП України. Тому, відповідно до вимог чинного законодавства, ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний звільнити Вас з державної служби після обов`язкового двотижневого терміну відпрацювання з дати реєстрації заяви про звільнення. Додатково повідомляємо, що відповідно до п.п. 1, 2 ст. 89 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно (далі - майно) особі, уповноваженій суб`єктом призначення у відповідному державному органі. Уповноважена особа зобов`язана прийняти справи і майно. Факт передачі справ і майна засвідчується актом, що складається у двох примірниках і підписується уповноваженою особою, керівником служби управління персоналом відповідного державного органу та державним службовцем, який звільняється. Враховуючи наведене, пропонуємо Вам 05 серпня 2025 року (день звільнення) прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для передачі справ та майна. …».
У Витязі із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.08.2025 за № 51-ДС «Про кадрові питання» зазначено: «… Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу», частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України нижчепойменованим державним службовцям ПРИПИНИТИ ДЕРЖАВНУ СЛУЖБУ ТА ЗВІЛЬНИТИ З РОБОТИ за власним бажанням: з 06 серпня 2025 року: ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 . Грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати у 2025 році, відповідно до пункту 1 статті 57 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІII ОСОБА_1 , виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати у 2025 році, відповідно до пункту 2 ПОРЯДКУ надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 року № 500 ОСОБА_1 , виплачена. Виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки із розрахунку 30 календарних днів за робочий період з "04" червня 2024 року по "03" червня 2025 року - за 20 (двадцять) календарних днів, за робочий період з "04" червня 2025 року по "03'' червня 2026 року - за фактично відпрацьований час - за 5 (п`ять) календарних днів. Підстава: заява ОСОБА_1 від 07.09.2025 року вх. № 3852, копія свідоцтва про народження від 07.09.2011 року серія НОМЕР_1 . …».
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не нарахування та не виплати всіх належних їй при звільненні доплат, звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених прав.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем-1 частині, з огляду на таке.
Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У ст.86 Закону України «Про державну службу» зазначено: « 1. Державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. 2. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. 3. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.».
У ст.89 Закону України «Про державну службу» зазначено: « 1. Державний службовець зобов`язаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно (далі - майно) особі, уповноваженій суб`єктом призначення у відповідному державному органі. Уповноважена особа зобов`язана прийняти справи і майно. 2. Факт передачі справ і майна засвідчується актом, що складається у двох примірниках і підписується уповноваженою особою, керівником служби управління персоналом відповідного державного органу та державним службовцем, який звільняється. Один примірник акта видається державному службовцю, який звільняється, другий примірник або його копія долучається до особової справи цього державного службовця. 3. У разі якщо через невиконання обов`язку щодо передачі справ і майна створено істотну загрозу публічним інтересам, особа може бути притягнена до відповідальності згідно із законом.».
Згідно з ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
У ст.71 Кодексу законів про працю України зазначено: «Робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті. Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках: 1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків; 2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна; 3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів; 4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення; 5) для виконання домашніми працівниками невідкладних робіт, передбачених трудовим договором, невиконання яких загрожує життю чи здоров`ю члена домогосподарства, або в інших виняткових випадках, визначених трудовим договором, які не могли бути передбачені завчасно. Залучення працівників (крім домашніх працівників) до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця.».
Як зазначено у ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.
У ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 2. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. 3. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.».
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів на територіях активних та можливих бойових дій, перелік яких затверджений у порядку, встановленому законодавством, визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
У ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено: « 1. Заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. 2. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. 3. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. 4. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.». 
У ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено: « 1. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків: 1) тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; … 7) перебування в самоізоляції, обсервації, тимчасових закладах охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталях), закладах охорони здоров`я у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, а також на локалізацію та ліквідацію їх епідемій та спалахів на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України"; … 2. … Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. …».
Згідно з п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого 26.09.2001 постановою Кабінету Міністрів України № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 за № 439) (надалі – «Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням»), сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти (сімнадцяти - за місцем роботи, де стався страховий випадок за страхуванням від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності) днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. (…).
За п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та / або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати, призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, період, протягом якого працівник проходив строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або проходив військову службу за контрактом, зокрема шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, і за ним не зберігався роботодавцем середній заробіток за такий період (далі - поважні причини). В такому ж порядку обчислюється середньоденна сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка є працівником або гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті, з якої фактично сплачено страхові внески. Місяці розрахункового періоду, в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (з першого до останнього числа календарного місяця), виключаються з розрахункового періоду.
Відповідно до пп.1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ставка збору становить: 1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту; 2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць; 3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - 1 відсоток від доходу, визначеного згідно із статтею 292 цього Кодексу; 4) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту). Починаючи з 1 січня року, наступного за роком, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX", ставка збору для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту.
Так, відповідачем-1 в день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, які і не проведено і на даний час.
Вказане підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Кількість календарних днів для розрахунку середньої заробітної плати (доходу) для призначення допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю становить 350 (позивачем та відповідачем така кількість днів визнається).
Суми доходу позивача за період червень 2024 року – червень 2025 року є різним у таких документах як: Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-7); Відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді від 21.08.2025); Розрахунок грошової компенсації за невикористанні дні відпустки відповідно до Наказу № 51-ДС від 06.08.2025.
Колегія суддів погоджується з розрахунком середньої заробітної плати (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Виплата за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 07.07.2025 по 25.07.2025 складає 25 289 грн 80 коп. (25289 грн. 80 коп. = 1331 грн. 04 коп. х 19 днів).
Також, суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, що кількість календарних днів, згідно Розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки наданої Відповідачем, а також календарних днів у червні 2025, без врахування святкових та неробочих днів, за розрахунковий період складає 353 дні.
Водночас, під час апеляційного перегляду відповідачем-1 не надано доказів, підтверджуючих та обґрунтовуючих розрахунки відповідача як компенсації за невикористані відпустки, так і допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, не надано доказів, підтверджуючих нарахування та перерахування в повному обсязі допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також не надано доказів нарахування середнього заробітку за весь час затримки у зв`язку з невиплатою з вини відповідача належних позивачці сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 280/7531/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак