ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
46025, м.Тернопіль, вул.Кн.Острозького, 14а, тел.:0352520573, e-mail: inbox@te.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
12 травня 2026 року м.Тернопіль	 	Справа № 921/765/25 	
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Андрусик Н.О. 
при секретарі судового засідання Дідур А.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв, м.Теребовля Тернопільського району Тернопільської області 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Підволочиськ тепло” м. Тернопіль 
про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:
позивача: Ткачук О.П., виконуюча обов`язки директора; розпорядження № 255 від 20.09.2021; 
відповідача: Парійчук Ю.Д., адвокат, ордер серії ВО №1129277 від 16.01.2026.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.
Теребовлянський фаховий коледж культури і мистецтв, м.Теребовля Тернопільського району Тернопільської області звернувся 22.12.2025 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО” м. Тернопіль, про:
- визнання неправомірними дій щодо застосування тарифу для бюджетних установ до гуртожитку позивача; 
- зобов`язання здійснити перерахунок вартості теплової енергії із застосуванням тарифу для населення; 
- зобов`язання відповідача у подальшому застосовувати тариф, що відповідає житловому характеру об`єкта споживання.
Вказує, що 31 жовтня 2025 року між сторонами укладено договір №102 про постачання теплової енергії, відповідно до якого відповідач зобов`язався надати позивачу у 2025 році послугу з постачання теплової енергії для потреб гуртожитку Коледжу на суму договору 646 530грн 85коп. Однак, незважаючи на те, що кінцевими споживачами теплопостачання у гуртожитку є студенти, а також внутрішньо переміщені особи та інші громадяни, з якими укладено індивідуальні договори користування приміщеннями у гуртожитку, при здійсненні нарахування вартості послуг за договором, відповідачем неправомірно застосовано тариф, встановлений для бюджетних установ, а не тариф для населення. Позивач наголошує, що він є лише балансоутримувачем гуртожитку, а кінцевими споживачами послуг теплопостачання - фізичні особи, які за законом прирівнюються до категорії “населення”; стверджує, що статус Коледжу як бюджетної установи не може бути підставою для неврахування житлового призначення будівлі гуртожитку, для якої закуповується теплова енергія у відповідача.
Додатково, на спростування доводів та заперечень відповідача, Теребовлянським фаховим коледжем зауважено, що об`єктом теплопостачання є гуртожиток, який згідно зі ст. 127 Житлового кодексу України належить до об`єктів житлового фонду, призначений для проживання фізичних осіб. Коледж у цих правовідносинах виступає як «колективний споживач» або балансоутримувач, який лише об`єднує інтереси кінцевих споживачів - фізичних осіб (студентів та ВПО) та не споживає енергію для власних господарських потреб. Позивач стверджує, що посилання відповідача на обов`язковість умов договору та свободу договору (ст. 627 ЦК України) не спростовують правомірність позовних вимог, оскільки тариф на теплову енергію, є регульованим, який має визначатися законодавством залежно від категорії кінцевого споживача та характеру об`єкта, а не виключно домовленістю сторін. Звертає увагу, що оплата за дану послугу здійснюється за бюджетні кошти, а теплова енергія фактично оплачується фізичними особами - мешканцями гуртожитку, яким нарахування розподіляються пропорційно до займаної площі. Просить врахувати роз`яснення НКРЕКП від 27.03.2026, Міненерго та Мінсоцполітики, у яких зазначено, що мешканці гуртожитків прирівнюються до категорії населення незалежно від наявності індивідуальних договорів. Факт підписання Коледжем Актів №5 та №23 підтверджує лише обсяг постачання енергії і не свідчить про погодження тарифу. Наводить інші аргументи. 

Заперечення відповідача.
Відповідач позовні вимоги не визнає та вказує, що тариф на теплову енергію визначається з урахуванням того, хто є стороною договору, а не з категорії кінцевого споживача чи виду приміщення, яке отримує теплову енергію. 
Наголошує, що договір №102 від 31.10.2025 укладено з Коледжем як бюджетною установою, а отже слід застосовувати тариф для категорії бюджетні установи та організації. Істотні умови договору, зокрема, ціна, є результатом домовленості сторін правочину, а одностороння зміна умов договору не допускається.
Застосування тарифу, передбаченого для населення, можливе у разі укладення договорів безпосередньо фізичними особами – споживачами ( студентами, викладачами, ВПО). Оскільки у спірному випадку послуги за договором отримує Коледж як індивідуальний споживач, тариф для населення не може застосовуватись. Також, в цьому контексті, посилаючись на приписи норм ст. 6 та ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач вказує, що позивач не надав договорів із конкретними мешканцями, а лише типові бланки таких. 
Зауважує, що вказана послуга з теплопостачання забезпечує теплом всю будівлю гуртожитку, включаючи незайняті площі, які не можуть тарифікуватися як для населення; внутрішні документи Коледжу передбачають можливість використання вільних кімнат як готелю, що є комерційним використанням і не підпадає під розуміння тарифу, встановленого для населення.
Окрім того, відповідач для підтвердження своєї позиції про те, що гуртожитки, які знаходяться на балансі бюджетних установ, опалюються за бюджетним тарифом, посилається на лист Міністерства розвитку громад та територій України від 25.10.2025 та 10.11.2025, роз`яснення ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» від 31.12.2025. Натомість роз`яснення НКРЕКП, на яке посилається позивач, вважає недоцільним, оскільки таке є застарілим (12-річної давнини) і не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідач звертає увагу на те, що позивачем підписано Акти здачі-приймання послуг №5 від 31.10.2025 та №23 від 30.11.2025 без жодних зауважень щодо ціни, чим фактично погоджено застосований тариф. 

Процесуальні дії у справі. 
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору; підготовче судове засідання призначено на 03.02.2026.
Ухвалою суду від 3 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 17.02.2026, у якому оголошувалася перерва до 10.03.2026, згодом до 24.03.2026, судове засідання відкладалося на 21.04.2026.
Ухвалою суду від 10 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви позивача №09-03/2 від 09.03.2026 (вх.№1869) про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та про перехід зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження.
09.03.2026 ОСОБА_1 в порядку ст.50 ГПК України звернулася до господарського суду із заявою №09-03/1 від 09.03.2026 (вх.№1865 від 10.03.2026) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, у задоволенні якої судом відмовлено з підстав, наведених в ухвалі від 10 березня 2026 року, зокрема з посиланням на те, що справа розглядається по суті, а мешканка гуртожитку не є стороною договору.
Судове засідання 21 квітня 2026 року через технічні причини (стався збій у роботі системи відеоконференцзв`язку через перевантаження, що унеможливило фіксацію процесу) було відкладено на 28.04.2026.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року судом частково задоволено клопотання позивача без номера від 17 квітня 2026 року (вхідний номер 3016) та долучено до матеріалів справи лист НКРЕКП від 27.03.2026 року. Щодо долучення інших додатків (листів Міненерго від 18.03.2026 №26/1.2-4.1-5717 та Мінсоцполітики від 30.03.2026 №1302-12706/03-26) - відмовлено.
В судовому засіданні 28.04.2026 оголошено перерву до 05.05.2026 в порядку ст.202, 216 ГПК України. 5 травня 2026 року судом відкладено проголошення судового рішення у справі до 12.05.2026. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Теребовлянський фаховий коледж культури і мистецтв є юридичною особою, зареєстрованою 23.12.2003 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що до Реєстру внесено запис №1637120000000022 від 14.09.2004) і діє на підставі Статуту в редакції, затвердженій рішенням Тернопільської обласної ради від 06 липня 2020 року № 1617 «Про перейменування Теребовлянського коледжу культури і мистецтв на Теребовлянський фаховий коледж культури і мистецтв»
Відповідно до п. 1.11 Статуту, Коледж є неприбутковим закладом освіти комунальної форми власності, має відокремлене майно, самостійний баланс, печатку, рахунки в установах банків, територіальних органах Державної казначейської служби України, а також свій кошторис.
Згідно з п. 2.2.10 Статуту, до структури Коледжу входить студентський гуртожиток.
Статут покладає на Коледж обов`язки щодо соціального захисту та покращення побутових умов проживання студентів та працівників Коледжу. Зокрема, пункт 3.3.21 Статуту зобов`язує Коледж вживати, у межах своєї компетенції, заходів поліпшення матеріальних та житлових умов студентів, працівників коледжу, їх медичного та побутового обслуговування.
Спеціальний фонд Коледжу формується, в тому числі за рахунок плати за проживання студентів і мешканців у гуртожитку Коледжу (п. 6.7.2 Статуту).
Згідно з п.6.8 Статуту, доходами від іншої господарської діяльності Коледжу є: гранти або дарунки, одержані коледжем на визначену мету; благодійна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі з інших держав.
Пунктом 6.10 Статуту встановлено, що не вважається розподілом доходів коледжу, в розумінні пункту 6.8 цього Статуту, використання коледжем власних доходів (прибутків) виключно для фінансування видатків на утримання коледжу, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом. 
Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером 307540074 від 16.08.2022 за Тернопільською обласною радою (ідентифікаційний код 24630220) зареєстровано право спільної власності територіальних громад області на будівлю гуртожитку (об`єкт житлової нерухомості), площею 5808,2 кв.м. (введена в експлуатацію згідно з Актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №254 від 30.09.1988), що знаходиться за адресою: вулиця Січових Стрільців, будинок 37Б, м. Теребовля Тернопільського району (раніше – Теребовлянського) Тернопільської області (реєстраційний номер об`єкта 2564338261040).
11.08.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію речового права, а саме права оперативного управління на будівлю гуртожитку за Теребовлянським фаховим коледжем культури і мистецтв (номер запису про право 47611837) (а.с.80, том 1).
Порядок користування гуртожитком Коледжу, порядок проживання в ньому фізичних осіб, урегульовано в Положенні про студентський гуртожиток Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв, затвердженому педагогічною радою 28.08.2025 (протокол №6) та введеного в дію наказом в.о. директора Коледжу №59-од від 28.08.2025 (далі - Положення) (а.с.83-97, том 1).
Положення регламентує функціонування студентського гуртожитку Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв, визначає порядок надання житлової площі в гуртожитку, поселення та користування жилою площею, жилими та іншими приміщеннями гуртожитку та умови проживання (п.1.1 Положення).
Згідно з п.1.3 Положення, у гуртожитку можуть проживати: 1) здобувачі освіти за очною формою здобуття освіти, які навчаються в Коледжі; 2) здобувачі освіти за заочною формою здобуття освіти, які навчаються в Коледжі за потреби виконання компонентів навчального плану, що передбачають особисту присутність здобувача освіти у Коледжі; 3) вступники до Коледжу під час проведення вступних випробувань, які проживають поза межами м. Теребовля; 4) працівники Коледжу та сторонні громадяни за умови повного забезпечення здобувачів освіти Коледжу жилою площею.
Вільні кімнати в гуртожитку можуть використовуватися адміністрацією Коледжу за погодженням з органом студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів, для створення відокремленого готелю відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 № 796 (п.1.4 Положення).
Відповідно до п.2.6 Положення користування жилою площею здійснюється у студентському гуртожитку коледжу виключно за договором проживання (форма договору наведена у додатку 3 до Положення), який укладається на підставі заяви і ордера. 
Пунктом 5.1 Положення визначено, що витрати на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема, послуги з постачання теплової енергії, централізованого водовідведення, інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі) складають оплату за проживання в гуртожитку. Конкретний розмір плати за проживання установлюється адміністрацією Коледжу відповідно до законодавства, тарифів, порядку розрахунків за комунальні послуги та має бути доведений до відома мешканців (п.5.2 Положення).
Матеріали справи не містять підписаних індивідуальних договорів з мешканцями гуртожитку, а лише надано позивачем затверджені типові форми договорів та зазначено, що подання підписаних договорів із усіма мешканцями призвело б до розкриття конфіденційної інформації, відтак, зіславшись на норми Закону України «Про захист персональних даних», зазначив, що для встановлення предмета доказування у цій справі подання персональних даних фізичних осіб не є необхідним.
Згідно з довідкою №1 від 18.12.2025, у приміщенні гуртожитку проживає 124 здобувачі освіти, 94 внутрішньо переміщені особи та 64 інші громадяни, всього – 282 осіб. Згідно зі Списками ВПО, що проживають у гуртожитку станом на грудень 2025 року, у будівлі гуртожитку тимчасово проживали 94 внутрішньо переміщених осіб. Згідно з Списками сімей, які проживають у гуртожитку станом на 01.11.2025 проживає 64 особи ( які відносяться до категорії «інші» громадяни та сім`ї та використовують житлові приміщення для задоволення власних побутових потреб).
Відповідно до розпорядження Тернопільської обласної військової адміністрації № 627/01.02-01 від 03.11.2023 гуртожиток Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв офіційно включено до переліку місць тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб у Тернопільській області. Згідно з розпорядженням, оплата комунальних послуг за проживання ВПО здійснюється в рамках отримання компенсації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 261. Розпорядженням Тернопільської ОВА від 27.04.2026 № 240/01.02-01 внесено зміни до розпорядження №627/01.02-01 від 03.11.2023, якими затверджено оновлений перелік місць тимчасового проживання, у якому гуртожиток Коледжу визначено як об`єкт житлового призначення для колективного проживання.
Згідно з довідкою Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв № 1 від 18 грудня 2025 року «Про фактичне проживання фізичних осіб у гуртожитку», без номера від 30.12.2025 на балансі закладу перебуває будівля студентського гуртожитку на 450 місць, яка є об`єктом житлового фонду, та призначена для проживання фізичних осіб. Оплата за спожиті житлово-комунальні послуги мешканцями гуртожитку здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок спеціального фонду Теребовлянського фахового коледжу культури і мистецтв у порядку, визначеному чинним законодавством України»; будівля гуртожитку знаходиться за адресою: м. Теребовля, вул. Січових Стрільців, 37 Б фінансується за рахунок коштів спеціального фонду.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що Коледж володіє будівлею гуртожитку на праві оперативного управління та є її балансоутримувачем, має повноваження укладати договори для її обслуговування.
Згідно долученого позивачем Плану використання бюджетних коштів на 2025 рік видатки становлять 45 002 310,00 грн (місцевий бюджет - код програмної класифікації 1011101).
Розподіл коштів здійснено таким чином: 39 808 000,00 грн – кошти загального фонду (кошти бюджету); 5 194 310,00 грн - спеціального фонду (власні надходження).
Згідно з п. 6.7.2 Статуту, спеціальний фонд формується, зокрема, за рахунок плати за проживання мешканців у гуртожитку.
Стаття видатків 1.14 «Оплата комунальних послуг та енергоносіїв» передбачає загальну суму 3 432 600,00 грн, яка розподіляється наступним чином:
- оплата теплопостачання (код 1.15): загальний фонд - 0,00 грн, спеціальний фонд - 1 300 000,00 грн;
- сплата водопостачання та водовідведення (код 1.16): загальний фонд - 20 000,00 грн, спеціальний фонд - 180 000,00 грн;
- оплата електроенергії (код 1.17): загальний фонд - 310 600,00 грн, спеціальний фонд - 900 000,00 грн.
У свою чергу, Кошторис Коледжу на 2025 рік деталізує обсяги фінансування навчального закладу та джерела покриття видатків на комунальні послуги, а також підтверджує статус Коледжу як бюджетної установи, що фінансується з місцевого бюджету (код відомчої класифікації 10, програмної - 1011101). 
Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради № 254 від 16 жовтня 2025 року «Про встановлення та застосування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послуги з постачання теплової енергії для населення, бюджетних установ, інших споживачів, ТзОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» для ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» як суб`єкта господарювання, що надає послуги на території громади, встановлено тарифи на теплову енергію за різними категоріями споживачів. Зокрема, для потреб населення тариф встановлено на рівні 4 359,40 грн/Гкал (без ПДВ) (п.1.1.1 рішення), а для потреб бюджетних установ та організацій - на рівні 5 857,49 грн/Гкал (без ПДВ) (п. 1.1.2 рішення).
Складові тарифів, підтверджують, що такі включають витрати на: виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії; постачання теплової енергії (Додаток до рішення).
Дане рішення ради прийнято у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 та оприлюднено на офіційному вебсайті ради.
31 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» як Постачальником та Теребовлянським фаховим коледжем культури і мистецтв як Споживачем укладено договір №102 (далі - договір), відповідно до якого Постачальник зобов`язався надати у 2025 році послугу з постачання теплової енергії Споживачу в необхідних обсягах та на суму, передбачену договорорм та з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку режимів відпуску теплової енергії, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану послугу за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним договором та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепловикористального обладнання), код згідно із ДК 021:2015-09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція» (п.1.1 договору).
Згідно з п.2.1 договору, очікувана ціна договору становить 646530 грн 85 коп. за рахунок коштів спеціального фонду.
Пунктом 3.1 визначено, що розрахунки за теплову енергію проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів після затвердження уповноваженим органом місцевого самоврядування з дня введення в дію та відповідно до умов укладеного договору.
Кількість теплової енергії, що постачається за договором, визначається за показами приладу комерційного обліку теплової енергії (п.3.4 договору).
Відповідно до п.3.5 договору розрахунки за договором проводяться згідно із актом передачі-приймання теплової енергії на розрахунковий рахунок Постачальника, який зазначений в акті передачі-приймання теплової енергії. Споживач зобов`язаний отримати від Постачальника акт передачі-приймання теплової енергії не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим та обов`язково повернути у підписаному вигляді до 20 (двадцятого) числа місяця наступного за розрахунковим або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. Не отримання акту не звільняє Споживача від проведення оплати у строки, встановлені даним договором.
У випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту передачі-приймання теплової енергії у встановлений термін, ненадання письмової обґрунтованої відмови проти його підписання, то зазначена у даному акті передачі-приймання теплової енергії інформація вважається встановленою та узгодженою сторонами (п.3.6 договору).
Розділом 4 договору визначено взаємні права та обов`язки Постачальника та Споживача.
Зокрема у пункті 4.1 договору Споживач зобов`язався: вчасно проводити розрахунки за надану послугу відповідно до умов договору; приймати надану теплову енергію згідно із актом передачі-приймання; письмово повідомляти Постачальника про зміну найменування, форми власності або банківських реквізитів протягом 5 днів; у разі виникнення заборгованості за договором — вживати заходів для залучення додаткових бюджетних асигнувань та реєструвати таку заборгованість в органах Державного казначейства; відшкодовувати збитки, завдані порушеннями при користуванні тепловою енергією.
У пункті 4.2 договору Споживач має право: одержувати теплову енергію відповідної якості, що відповідає державним нормам та стандартам; отримувати інформацію щодо якості теплової енергії, тарифів, умов та режимів споживання.
Права та обов"язки Постачальника визначено у п.4.3 договору, за якими Постачальник зобов`язався: забезпечувати надання послуги за умови дотримання Споживачем правил користування енергією та експлуатації обладнання; письмово або через засоби масової інформації повідомляти Споживача про зміну тарифу; своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу; достроково розірвати договір, попередивши про це Споживача у місячний строк, у разі невиконання Споживачем своїх зобов`язань (п. 4.4 договору).
Договір набрав чинності з 31 жовтня 2025 року і діяв до 31 грудня 2025 року (п. 8.1 договору).
Відповідно до п.8.2 договору, його дія може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Зміни та доповнення до даного договору вчиняються в письмовій формі у вигляді додатків або додаткових угод. Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору.
Застосування нових тарифів є обов`язковим для Споживача та не тягне за собою переукладання даного договору, а відбувається шляхом укладення відповідних додаткових угод (п. 9.1, 9.5 договору).
Відповідно до пункту 9.6 договору, керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що умови цього договору поширюються на правовідносини, які фактично виникли між ними з 20 жовтня 2025 року.
Інформація, розміщена в електронній системі публічних закупівель Prozorro стосовно договору № 102, підтверджує проведення закупівлі за ідентифікатором UA-2025-11-04-016661-a. Предметом закупівлі визначено «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція, послуга з постачання теплової енергії» за кодом ДК 021:2015: 09320000-8. Закупівля була проведена без використання електронної системи, що відображено у відповідному Звіті. 
На виконання договірних зобов`язань відповідачем надано послуги, а позивачем такі отримано, що підтверджується підписаними Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 31 жовтня 2025 року, згідно з яким у жовтні 2025 року спожито 20,034 Гкал теплової енергії , вартістю 117 348,95 грн (за тарифом 5 857,49 грн/Гкал (бюджетний тариф)) та №23 від 30 листопада 2025 року, згідно з яким у листопаді 2025 року спожито 59,071 Гкал теплової енергії, вартістю 346 007,79 грн (за тарифом 5 857,49 грн/Гкал). Загальна вартість послуг становить 463 356,74 грн.
В подальшому, позивачем ініційовано звернення з листом № 339 від 24.11.2025 року до ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО», у якому повідомлено, що згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будівля гуртожитку зареєстрована як об`єкт житлової нерухомості; в гуртожитку проживають фізичні особи (здобувачі освіти, працівники Коледжу, внутрішньо переміщені особи та інші громадяни на підставі договорів користування житлом). Коледж не є споживачем тепла для власних потреб, а лише організовує оплату від імені мешканців гуртожитку, що визначає Коледж як колективного споживача (балансоутримувача), відтак, спираючись на п. 4 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, вважає, що тарифна категорія споживача має визначатися за призначенням будівлі, а не за організаційно-правовою формою балансоутримувача. У листі Коледж просив ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» переглянути тарифи на теплову енергію, та змінити її на категорію «населення», а у разі відмови зазначив про судовий захист своїх прав шляхом оскарження Акта № 5 від 31.10.2025 та стягнення збитків. 
Позивач також посилається на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.01.2013 «Щодо надання роз`яснень» Зугреському професійному ліцею, у якому роз`яснено, що громадяни, які проживають у гуртожитках, прирівнюються до населення, яке мешкає в багатоквартирних будинках. Відповідно, усі мешканці, зареєстровані у гуртожитках, як ті, що користуються жилою площею спільно, так і ті, що мають відособлені приміщення, відносяться до категорії споживачів «населення», та зазначено , що проживання у гуртожитку не є складовою освітніх послуг. Це окремі правовідносини, оскільки поселення в гуртожиток не є обов`язковим для всіх студентів. Відсутність індивідуальних договорів між мешканцями та теплопостачальною організацією, або між мешканцями та адміністрацією закладу, не спростовує існування правовідносин із чіткими правами та обов`язками щодо оплати проживання та комунальних послуг.
Крім того, у листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 4141/17.2.3/7-26 від 27.03.2026 вказано, що мешканці гуртожитків відносяться до категорії споживачів «населення», а відсутність індивідуальних договорів між мешканцями гуртожитку та постачальником послуг не змінює статусу кінцевого споживача.
З листа-відповіді Міністерства розвитку громад та територій України від 25.10.2025 № 27901/8/10-25, адресованого Тернопільській обласній військовій адміністрації вбачається, що постачання теплової енергії для гуртожитків, що перебувають на балансі бюджетної установи, має здійснюватися за тарифами, встановленими для категорії споживачів «бюджетні установи та організації». У такому випадку в теплопостачальної організації відсутні підстави для застосування тарифу, встановленого для населення, яке проживає гуртожитках, балансоутримувачем яких є бюджетна установа. Мінрозвитку наголосило, що статус споживача у цих відносинах визначається статусом юридичної особи, з якою укладено договір. 
Щодо ролі осіб, які проживають у гуртожитку, зазначено, що мешканці гуртожитку не є стороною договору про постачання теплової енергії; вони не здійснюють оплату за спожиту енергію безпосередньо постачальнику послуг; їхні розрахунки відбуваються з навчальним закладом у межах плати за проживання, яка вже включає витрати закладу на комунальні послуги.
Зі змісту листа Міністерства розвитку громад та територій України від 10.11.2025 №29352/8/10-25 застосування тарифів на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії має здійснюватися виходячи з умов укладених договорів між виконавцем послуг та юридичною особою, на балансі якої перебувають гуртожитки. За умови, якщо балансоутримувач гуртожитку є бюджетною установою, до неї має застосовуватися тариф, встановлений для категорії споживачів «бюджетні установи та організації». 
У листі ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» №125/2/2/1-49665 від 26.12.2025, наданому Департаменту архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та енергозбереження Тернопільської ОДА (лист №/2357 від 31.12.2025), роз`яснено, що теплопостачальні підприємства забезпечуються природним газом для потреб таких установ, як Коледж, за рахунок Обсягу ІІІ. Цей обсяг є фіксованим і призначений виключно для виробництва теплової енергії з метою надання послуг бюджетним установам та організаціям. Оскільки виробник тепла, у даному випадку ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО», отримує природний газ для опалення об`єктів Коледжу за ціною, встановленою для бюджетної сфери, то і відпуск теплової енергії має здійснюватися за тарифом для категорії «бюджетні установи та організації».
Враховуючи відмову відповідача здійснити перегляд тарифу за послугу з теплопостачання надану згідно укладеного договору №102 від 31.10.2025, позивач звернувся за судовим захистом порушених прав в частині застосування на вказану послугу регульованого тарифу відповідно до категорії кінцевого споживача, наголошуючи на праві отримувати послуги за ціною, що відповідає фактичному характеру споживання, передбаченому договором № 102.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить, ухвалюючи рішення. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з основних підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
За визначенням, наведеним у частині першій статті 626 Цивільного кодексу України, договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, таку як передати майно, виконати роботи, надати послуги чи сплатити кошти, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
У даній справі внаслідок підписання договору №102 від 31.10.2025 між Коледжем та Постачальником виникло зобов`язання, яке підлягає під регулювання статті 714 ЦК України, за якою за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) ресурси, а споживач зобов`язується оплачувати їх вартість та дотримуватись режиму використання. За своєю юридичною суттю даний правочин є видом договору купівлі-продажу, що передбачає перехід права власності на товар (теплову енергію) в обмін на грошову плату.
Водночас, зважаючи на специфіку отримання теплової енергії, до спірних відносин застосовуються також норми закону про надання послуг. Так, згідно зі статтею 901 ЦК України, виконавець надає послугу, яка споживається в процесі певної діяльності, а замовник зобов`язаний її оплатити. При цьому у статті 903 ЦК України визначено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Ціна (тариф) у договорі є істотною умовою та є обов`язковим критерієм для проведення розрахунків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що регламентовано нормами статті 629 ЦК України. Дані положення кореспондуються зі статтею 526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Як встановлено, 31 жовтня 2025 року між сторонами укладено договір №102, за яким ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» зобов`язалося постачати теплову енергію Теребовлянському фаховому коледжу культури і мистецтв для гуртожитку. Ціна договору визначена з загальному розмірі 646 530,85 грн, джерело фінансування - спеціальний фонд Коледжу. Договір та Акти приймання-передачі № 5 та № 23 підписані позивачем без зауважень, в тому числі щодо тарифу.
У пункті 3.1 договору № 102 від 31 жовтня 2025 року визначено, що розрахунки за теплову енергію проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів після їх затвердження уповноваженим органом місцевого самоврядування. 
Для ТОВ «ПІДВОЛОЧИСЬК ТЕПЛО» тарифи затверджені рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради № 254 від 16.10.2025, згідно з яким (п.1.1 та Додаток 1), встановлено такі економічно обґрунтовані тарифи (без ПДВ): для потреб населення - 4 359,40 грн/Гкал; для потреб бюджетних установ та організацій - 5 857,49 грн/Гкал.
Матеріалами справи підтверджується, що застосовані відповідачем тарифи відповідають тим, що встановлені органом місцевого самоврядування для відповідної категорії юридичних осіб. Під час виконання договору відповідачем застосовано для опалення гуртожитку Коледжу тариф у розмірі 5 857,49 грн/Гкал, що підтверджується Актами здачі-приймання робіт № 5 від 31.10.2025 та № 23 від 30.11.2025.
Тарифи на теплову енергію є регульованими, такі встановлюються уповноваженими органами місцевого самоврядування.
Матеріалами справи свідчать, що сторони як рівноправні суб`єкти господарювання, скористалися своїм правом на свободу договору, визначеним у ст.6, 627 ЦК України, та узгодили всі його істотні умови. Зокрема, у пункті 2.1 договору погоджено очікувану ціну договору в розмірі 646 530,85 грн, яка розрахована, виходячи з обсягів теплової енергії та тарифу, що діє для бюджетних установ. Підписання договору на погоджених умовах свідчить про волевиявлення сторін на його укладення на узгоджених умовах, спрямоване на виникнення відповідних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
З"ясовано, що відповідач отримує природний газ для виробництва тепла, зокрема й для Коледжу за рахунок «Обсягу ІІІ» (фіксований обсяг для бюджетної сфери), ціна якого є вищою за ціну газу для потреб населення, тому закономірним є застосування «бюджетного» тарифу до теплової енергії, оскільки виробник не може нести збитки, реалізуючи енергію за ціною «для населення», закуповуючи сировину за ціною «для бюджету».
Вимога про перегляд тарифу на спожиту послугу (що підтверджено Актами приймання-передачі № 5 та № 23) суперечить нормам статей 525 і 526 ЦК України щодо неприпустимості односторонньої зміни умов зобов`язання, а також порушує сутність домовленості, досягнутої на засадах ст. 627 ЦК України.
Щодо доводів позивача з посиланням на категорію приміщення гуртожитку та категорію споживачів, то суд враховує наступне.
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон рро ЖКП) регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Як зазначено в статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За змістом статей 2, 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Споживач житлово-комунальних послуг (споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. 
В силу положень частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
За змістом статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг. 
Згідно з частиною п`ятою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування.
Порядок встановлення тарифу на теплопостачання визначається Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 4 Закону, встановлення цін/тарифів належить до повноважень органів місцевого самоврядування. 
Частиною третьою статті 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Частинами 13-15 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Тарифи на теплову енергію, що виробляється та постачається суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, формуються та встановлюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
Отже, тариф на послуги з теплопостачання та теплової енергії не є вільним, оскільки підлягає державному регулюванню.
Як встановлено судом, застосований відповідачем у договорі №102 тариф, а саме 5 857,49 грн/Гкал (без ПДВ), для потреб бюджетних установ та організацій, що вбачається також з Актів здачі-приймання робіт № 5 від 31.10.2025 та № 23 від 30.11.2025, відповідає тарифу, встановленому у додатку 1 до рішення Теребовлянської міської ради № 254 від 16.10.2025.
Умови договору № 102 від 31.10.2025, зокрема пункт 3.1 договору, вказує, що розрахунки проводяться за тарифами після їх затвердження органом місцевого самоврядування, тобто застосований тариф мав правову підставу у виді рішення міськради.
За приписами статей 651, 652 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина перша статті 632 ЦК України).
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина друга статті 632 ЦК України).
Тлумачення частини другої статті 632 ЦК України свідчить, що в цій нормі закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов`язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 395/499/16-ц (провадження № 61-15404св18)).
Сторонами у договорі обумовлено, що істотні умови, до яких належить ціна договору, не можуть змінюватися після підписання договору, крім випадків, передбачених законом, наприклад: зміна податків, зміна індексу споживчих цін ( п.9.3 договору).
Доводи позивача щодо зміни постачальника теплопостачання у зв`язку з передачею котельні на обслуговування відповідачу, яким застосовано тариф на послугу теплопостачання як для бюджетних установ, не є в розумінні ч. 2 ст. 632 ЦК України, підставою для зміни тарифу на теплову енергію для "населення" порівняно з тим розміром, який був при попередньому постачальнику, до встановлення органом місцевого самоврядування іншого тарифу.
Щодо категорії споживачів, то суд відзначає, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки (стаття 127 Житлового кодексу України). Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. 
Згідно зі статтями 6 та 9 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для проживання громадян, а використання їх для потреб промислового характеру забороняється. 
Згідно з Положенням про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2019 № 1452, гуртожитки закладів освіти використовуються для проживання здобувачів вищої та фахової передвищої освіти під час навчання у закладі освіти за очною (денною) та заочною формою здобуття освіти, а також інших визначених категорій осіб (п. 3 розділу ІІ Положення).
Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 № 284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності», конкретний розмір плати за проживання у гуртожитку встановлює керівник закладу освіти за погодженням з органом студентського самоврядування (профспілковим комітетом студентів).
Плата за проживання у гуртожитку є комплексною і включає, зокрема, витрати на оплату житлово-комунальних послуг (у тому числі постачання теплової енергії), утримання гуртожитку, організацію побуту тощо (п. 5.1 Положення про студентський гуртожиток Теребовлянського фахового коледжу).
З пояснень представників позивача встановлено, що студенти та інші мешканці, які проживають у гуртожитку Коледжу сплачують кошти не безпосередньо виконавцю комунальних послуг (ТОВ «Підволочиськ Тепло»), а вносять їх на рахунок спеціального фонду закладу освіти (Коледжу).
Тобто між мешканцями гуртожитку (фізичними особами) та теплопостачальним підприємством відсутні договірні відносини. Коледж, будучи балансоутримувачем гуртожитку та стороною договору № 102, не є колективним споживачем. З положень Статуту Коледжу та умов укладеного між сторонами договору, вбачається, що заклад освіти не є тим управителем, який уклав зазначений Договір від імені та за рахунок фізичних осіб мешканців гуртожитку, тобто він не є колективним споживачем, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальних послуг. Позивач наразі є споживачем - юридичною особою, яка отримує послуги теплопостачання, використовуючи майно, що належить їй на праві господарського відання, тобто є самостійним споживачем комунальної послуги - бюджетною установою.
Внесення мешканцями гуртожитку плати за проживання, яка частково покриває вартість комунальних послуг, не змінює правового статусу Коледжу як бюджетної установи та не надає підстав для переходу спірних правовідносин у категорію «населення». Коледж у даних відносинах діє не як посередник-фізична особа, а як юридична особа публічного права, яка самостійно укладає договір з виконавцем послуги та несе зобов`язання з його оплати.
Застосування тарифів на теплову енергію здійснюється відповідно до укладеного договору між виконавцем послуг та бюджетною установою (юридичною особою, що має на балансі відповідні гуртожитки). Суд погоджується з доводами відповідача, що мешканці гуртожитків, які знаходяться на балансі бюджетних установ, не є стороною договору про надання послуг з постачання теплової енергії та не сплачують за послуги безпосередньо виконавцю. Такі особи не здійснюють оплату за спожиту теплоенергію безпосередньо товариству. Правовідносини мешканців із закладом освіти регулюються іншими правочинами - договорами найму та Положенням про гуртожиток.
Зміст роз"яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, наданий у листі від 31.01.2013 Зугреському професійному ліцею, котрий долучено позивачем до справи, не містить висновків щодо застосування тарифу для "населення" з огляду на проживання в гуртожитках ліцею мешканців, а стосується лише роз"яснень щодо належності споживачів комунальних послуг, які проживають в гуртожитках до певної категорії, а саме категорії "населення", що не заперечується і відповідачем у справі.
З урахуванням наведеного, до послуг з постачання теплової енергії на будівлю гуртожитку Коледжу не можуть застосовуватись тарифи, передбачені для категорії споживачів «населення», адже стороною договору є Коледж (юридична особа).
Віднесення гуртожитку Коледжу до житлового фону не наділяє відповідача обов`язком застосування іншого тарифу, адже цей статус лише дозволяє використовувати об`єкт для тимчасового проживання осіб (студентів, працівників, ВПО), утім не змінює правового статусу сторони договору.
Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії врегульовані Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.1997 року (що були чинними на момент укладення договору між сторонами), згідно яких споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку органами місцевого самоврядування. 
Згідно п. 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25 грудня 1996 р. "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" Міністерство освіти України, Міністерство охорони здоров"я, інші міністерства та центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать навчально-виховні заклади, за погодженням з Мінфіном встановлюють граничний розмір плати за проживання в студентських гуртожитках, відтак, мешканці гуртожитку, студенти, ВПО сплачують плату за користування комунальними послугами та за проживання в гуртожитках, що включає витрати на послуги теплопостачання, які надаються навчальному закладу (в даному випадку - Коледжу), на балансі якого перебуває гуртожиток відповідними виконавцями послуг згідно з умовами укладених між ними договорів.
Таким чином, підставою для застосування до споживачів тарифу, який установлено для категорії «населення» як для кінцевих споживачів, є наявність індивідуальних договорів, укладених з кінцевими споживачами - фізичними особами. Саме наявність таких індивідуальних договорів, укладених відповідно до вимог Закону про ЖКП та типових договорів, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та від 11 грудня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», є правовою підставою для застосування тарифів категорії «населення».
Водночас, ані Правила № 830, ані Правила №1182 не регулюють безпосередньо питання тарифної категорії («населення» чи «бюджетні установи»), оскільки такі підлягають застосуванню до спірних правовідносин як акт, що регулює порядок надання та споживання послуги з постачання теплової енергії між виконавцем - ТОВ «Підволочиськ Тепло» та споживачем - Коледжем. Ці акти застосовуються в частині договірних відносин, якості послуги, обліку та розрахунків, утім не змінюють статус споживача для цілей тарифоутворення.
Як вбачається з листів Міністерства розвитку громад та територій України № 27901/8/10-25 від 25.10.2025 та № 29352/8/10-25 від 10.11.2025, Тернопільській обласній військовій адміністрації роз"яснено, що застосування тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води має здійснюватися відповідно до умов укладених договорів між виконавцем послуг та бюджетною установою (юридичною особою), що має на балансі відповідні гуртожитки, в тому числі закладів освіти, які використовуються для проживання здобувачів вищої та фахової передвищої освіти під час навчання у закладі освіти за очною (денною), заочною формою здобуття освіти, які не мають постійного місця проживання, інші особи, які зареєстровані в гуртожитку за тарифом, встановленим уповноваженим органом, для категорії споживачів "бюджетні установи та організації", оскільки мешканці гуртожитків не є стороною договору про надання послуг з постачання теплової енергії.
Таким чином, враховуючи статус гуртожитку, що знаходиться на балансі Коледжу, і з яким відповідач як виконавець таких послуг, має укладений договір, у Товариства відсутні правові підстави для застосування тарифу на дану послугу, що подається для потреб гуртожитку (юридичної особи, з якою укладено договір), які встановлюються органом місцевого самоврядування як для категорії "населення".
Окрім того, судом не встановлено обставин застосування відповідачем тарифів на теплопостачання у розмірі більшому, ніж ті, що затверджені рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради № 254 від 16.10.2025, як і не встановлено обставин оскарження вказаного рішення органу місцевого самоврядування чи визнання його нечинним, що в сукупності свідчить про відсутність порушення прав споживача з боку Постачальника.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку вартості постачання теплової енергії та застосування тарифу на вказану послугу як "для населення", у зв"язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.
Водночас, в аспекті питання належності обраного позивачем способу захисту суд зауважує, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинене ним цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).
Відповідно до ч.1ст.5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Заявлені вимоги щодо визнання дій неправомірними не відновлять прав позивача в частині зобов"язань здійснити оплату послуг за договором №102 від 31.10.2025 на інших умовах, аніж ті, що визначені у договорі сторонами, без оспорювання самого нормативного акту, яким такі тарифи визначено, а відтак обраний позивачем спосіб захисту прав чи інтересів останнього у вирішенні спору, що виник між сторонами в цій частині вимог, не є ефективним, оскільки він не здатний захистити або відновити будь-які права Коледжу. 
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). 
Як вже зазначалося, тариф на послугу постачання є регульованим, тобто не може встановлюватись на розсуд сторін. Підписання актів приймання без зауважень із застосуванням тарифу, передбаченого для бюджетних установ та виконання договору в частині оплати, свідчить про фактичне погодження умов споживачем на момент їх виконання.
Відтак, встановивши, що відповідач правомірно застосував тариф для бюджетних установ, оскільки споживачем за договором є бюджетна установа - Теребовлянський фаховий коледж культури і мистецтв, суд не вбачає підстав для перерахунку та зміни тарифної категорії у спірному випадку, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 909/1254/24.

Висновки господарського суду.
У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі оцінки поданих доказів суд дійшов висновку, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що у спірних правовідносинах за договором № 102 від 31.10.2025 він виступав як колективний споживач у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та укладав договір на закупівлю комунальної послуги в інтересах осіб- мешканців гуртожитку, відповідно не довів підстав, визначених законом для застосування тарифу на послугу теплопостачання, встановлену для категорії "населення".

Розподіл судового збору.
Згідно з ст.129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.2, 4, 46, 73, 74, 86, 123, 129, 219, 220, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову - відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 15.05.2026.

Суддя Н.О. Андрусик