ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
19 травня 2026 року 	Справа № 280/4027/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 10, код ЄДРПОУ 35036926)
про визнання рішення протиправним та зобов`язання чинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
29.04.2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (далі – відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправним рішення начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, викладене в листі 36946/2922-38 від 24.04.2026, яким визначено що постанова Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 в справі про порушення митних правил №0151/11200/19 набрала законної (юридичної) сили 07.12.2019;
зобов`язати начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України здійснити контроль за рішеннями і діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №60954217 з урахуванням положень статті 539 Митного кодексу України.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом, який на дату відкриття такого провадження не підлягав а ні добровільному, а ні примусовому виконанню. Закон покладає на начальника відділу державної виконавчої служби обов`язок по здійсненню контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень. Із скарги позивача начальнику дніпровського відділу державної виконавчої служби стало відомо про рішення і дії державного виконавця, які суперечать вимогам закону. Про те, начальник дніпровського відділу державної виконавчої служби листом 36946/2922-38 від 24.04.2026 процитував купу законів і зробив помилковий висновок, що постанова Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 р. в справі про порушення митних правил №0151/11200/19 набрала законної (юридичної) сили 07.12.2019. Тобто, начальником відділу не враховано положення статті 539 Митного кодексу України. Просить позов задовольнити.
Відповідача подав до суду відзив відповідно до якого Листом Відділу № 36946/29.22-38 від 24.04.2026 скаржнику повідомлялось про відповідність виконавчого документа вимогам встановленим статтею 4 Закону , про наявність обов`язкових реквізитів до виконавчого документа, в тому числі й дати набрання чинності виконавчого документа , яка зазначена в тексті виконавчого документа- 07.12.2019. Жодних рішень про визнання дати набрання чинності виконавчим документом начальник Відділу не здійснював (більш того не наділений такими повноваженнями) , а лише констатував факт, який наявний в матеріалах виконавчого провадження. Постанова Запорізької митниці ДФС № 0151/11200/19 є чинною , та підлягає виконанню , штраф підлягає стягненню на користь держави. Виконавцем встановлено, що виконавчий документ відповідає вимогам визначеним статтею 4 Закону, вважає, що скарга Ліненко Н.М. від 25.02.2026 розглянута начальником Відділу, надана відповідь про відсутність підстав для задоволення вимог заявлених в скарзі. Просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 04.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
19.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позивних вимог, в якій позивач просить додатково до первинних позовних вимог стягнути з держави, в особі ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ, на користь Позивача 4160.80 грн. моральної шкоди, завданої Відсутністю у законодавстві України дієвого засобу контролю начальниками Відділів ДВС за своїми підлеглими.
Ухвалою суду від 19.05.2026 заяву про уточнення позовних вимог подану представником позивача повернуто без розгляду.
Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.
Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачає підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2024 по справі № 520/21767/23
Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Таким чином, до адміністративного суду оскаржуються дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця виключно у разі не встановлення законодавцем іншого порядку судового оскарження таких дії чи рішень.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 757/62025/17-ц зазначила, що справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.
Оскільки у справі, що розглядалась, позивач оскаржував дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленим в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
З огляду на викладене вище, так як виконавче провадження №60954217 відкрито не з примусового виконання рішення суду, а з примусового виконання постанови Запорізької митниці ДФС № 0151/11200/190 виданої 26.11.2019 про стягнення з позивача штрафу, суд доходить висновку, що даний спір віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.
На виконанні у Дніпровському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі по тексту - Відділ) перебуває виконавче провадження № 60954217 з примусового виконання постанови 05151/11200/19 від 26.11.2019 Запорізької митниці ДФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2020 року по справі №334/8470/19 в задоволенні адміністративного позову про скасування постанови від 26.11.2019 у справі про порушення митних правил №0151/11200/19 - відмовлено. 
Тобто Постанова Запорізької митниці ДФС № 0151/11200/190 від 26.11.2019 про стягнення штрафу, не була скасована (справа №334/8470/19).
Запорізькою митницею ДФС притягнуто ОСОБА_1 (декларанта ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ") до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення в порядку КУпАП. 
В подальшому саме на підставі цієї постанови було відкрито виконавче провадження від 11.01.2020 №60954217.
Як стверджує відповідач 30.03.2026, у якості додатку до позову через «Електронний суд» Відділ отримав скаргу, адресовану на ім`я начальника Відділу, від ОСОБА_1 датовану 25.02.2026. У скарзі заявник просив скасувати постанови від 21.01.2020 про арешт майна ОСОБА_1 , про оголошення в розшук, про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи, вилучення з Єдиного реєстру боржників інформації про борг ОСОБА_1 .
До суду, докази направлення скарги від 25.02.2026 відповідачу належним чином, надані не були.
Листом відповідач № 36946/29.22-38 від 24.04.2026 повідомив скаржнику про відповідність виконавчого документа вимогам встановленим статтею 4 Закону України « Про виконавче провадження» , про наявність обов`язкових реквізитів до виконавчого документа, в тому числі й дати набрання чинності виконавчого документа , яка зазначена в тексті виконавчого документа- 07.12.2019.
Позивач не погоджується із зазначенням у листі відповіді дати набрання законної сили постанови Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 у справі про порушення митних правил №0151/11200/19 та вважає що контроль начальником дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України над діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №60954217 здійснюється не належним чином. У зв`язку з чим, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Зазначені правовідносини регулюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до ч.1 ст.4 Закон № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші відомості (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, реквізити електронних гаманців боржника, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. 
Відповідно до частини 4 ст. 15 Закон № 1404-VIII за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган,
Згідно статті 534 Митного кодексу України постанова митних органів про накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил є обов`язковими для виконання. 
Згідно стаття 535 Митного кодексу України митний орган, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або через державного виконавця. 
Відповідно до п.1ч.1 статті 26 Закону№ 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. 
Згідно ч.3 ст.74 Закон № 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст.74 Закон № 1404-VIII скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:
1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;
2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;
3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);
4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправним рішення начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, викладене в листі 36946/2922-38 від 24.04.2026, яким визначено що постанова Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 в справі про порушення митних правил №0151/11200/19 набрала законної (юридичної) сили 07.12.2019, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що скарга ОСОБА_1 від 25.02.2026 не була подана належним чином до відповідача (а ні на офіційну електронну пошту , а ні засобами поштового зв`язку), докази направлення скарги позивач не надає суду. 
Однак, як стверджує відповідач, він дізнався про скаргу з матеріалів іншої судової справи та надав на неї відповідь листом № 36946/2922-38 від 24.04.2026.
Судом встановлено, що зазначеним вище листом відповідач лише повідомив скаржнику про відповідність виконавчого документа вимогам встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», про наявність обов`язкових реквізитів виконавчого документа, в тому числі й дата набрання рішенням законної сили. Дата яка зазначена в тексті виконавчого документа, це 07.12.2019.
Цим листом відповідач не визначав дату набрання законної сили постанови Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 у в справі про порушення митних правил №0151/11200/19, а лише навів інформацію викладену в виконавчому документі.
Жодних рішень, про визнання дати набрання чинності виконавчим документом, начальник відділу виконавчої служби не приймав, а лише констатував факт, який наявний в матеріалах виконавчого провадження та зазначений посадовою особою Запорізької митниці ДФС під час складання постанови про порушення митних правил.
Отже, направлений відповідачем позивачці лист має виключно інформаційний характер, не є документом, який містить норми права, не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не є остаточним документом, що зобов`язує її до вчинення будь-яких дій, а відтак не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України.
Таким чином, оскільки направлене позивачці повідомлення(лист) не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та саме по собі не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивачки, то оскарження дій відповідача щодо його направлення не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства. У подальшому на його підставі можуть прийматися відповідні рішення уповноваженими органами, а тому його оцінка, як і оцінка дій службових осіб уповноваженого органу щодо його складання, може бути надана судом під час вирішення спору щодо оскарження рішення, прийнятого з його урахуванням. Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 02.02.2023 у справі № 260/3380/21.
Заявлена позивачкою вимога щодо визнати протиправним рішення начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, викладене в листі 36946/2922-38 від 24.04.2026 не підлягає самостійному розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.
Стосовно зобов`язання начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України здійснити контроль за рішеннями і діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП 60954217 з урахуванням статі 539 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.
Статтею 539 МК України встановлено, що штраф повинен бути сплачений особою, яка вчинила порушення митних правил, не пізніше 15 днів з дня вручення або надіслання їй копії постанови митного органу про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше 15 днів з дня залишення скарги (позовної заяви) без задоволення.
Сума штрафу вноситься особою, яка вчинила порушення митних правил, до державного бюджету у порядку, встановленому законодавством України.
У позові позивач зазначає, що з урахуванням положень статті 539 Митного кодексу України, у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити штраф не пізніше 15 днів з дня залишення без задоволення скарги (адміністративного позову). Тобто, обов`язок сплатити штрафу виник тільки 07.10.2020, до примусового виконання її мали приймати не раніше 22.10.2020. Станом на 10.01.2020 обов`язок сплати штрафу ще не настав, оскільки тривала процедура судового оскарження.
Відповідач стверджує, що скарга надійшла до відділу 30.03.2026 в якості додатку до позову про визнання бездіяльності начальника відділу щодо ненадання відповіді на скаргу від 25.02.2026 через систему «Електронний суд». 
Як було встановлено судом, скарга позивачем з дотриманням норм ст.74 Закон у№ 1404-VIII до відповідача не подавалася. Саме в скарзі окреслюється коло питань які слід перевірити: зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності, обов`язково повинні бути посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.
Закон № 1404-VIII не містить приписів, які б надавали директору Департаменту ДВС або іншим посадовим особам повноваження з власної ініціативи переглядати або скасовувати постанови державних виконавців, ухвалені під час здійснення виконавчого провадження.
Самостійна ініціатива посадової особи Департаменту ДВС щодо перевірки матеріалів виконавчого провадження, оцінки правомірності дій державного виконавця чи скасування його постанови виходить за межі наданих законом повноважень і є проявом ultra vires («поза межами повноважень»).
Це обмеження унеможливлює здійснення самостійних перевірок без наявності формально юридичної підстави - скарги, що спрямовано на забезпечення процесуальної незалежності виконавців у їх діяльності, їх безсторонності та неупередженості, а також рівності учасників виконавчого провадження у таких процедурах.
діяльність виконавця у виконавчому провадженні відбувається в певній визначеній законом процедурі, на підставі відповідного звернення учасника виконавчого провадження, з дотриманням вимог об`єктивності та неупередженості виконавця щодо всіх учасників такого провадження, а також за умови гарантування відкритості (прозорості) його здійснення; зрозумілості та передбачуваності діяльності виконавця у реалізації його владних функцій.
Водночас певні елементи відомчого контролю, визначені попереднім законодавством, збереглися в окремих підзаконних актах, зокрема Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказ Міністерства юстиції України
02.04.2012 № 512/5.
Відповідно до пункту 1 розділу XII Інструкції перевірити законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва цього управління; начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Пунктом 2 розділу XII Інструкції визначено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи. Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.
Тож пункт 2 розділу XII цієї Інструкції містить правило, відповідно до якого нібито дозволяється посадовим особам проводити перевірки за дорученням керівника вищого органу чи з власної ініціативи, що, на перший погляд, частково компенсує брак аналогічних приписів у Законі № 1404-VIII. Проте таке розширення повноважень керівника органу виконавчої служби йде врозріз із засадами здійснення виконавчого провадження, проголошеними у статті 2 Закону № 1404-VIII, як-от порушує принципи диспозитивності здійснення такого виду проваджень, незалежності та неупередженості повноважних виконавців, законності, а як результат - порушує принцип верховенства права, яким передусім має керуватися виконавець у свій функціональній діяльності.
З огляду на наявний конфлікт між зазначеними приписами Закону № 1404-VIII та правилами Інструкції пріоритет у застосуванні має саме Закон № 1404-VIII, тому такі перевірки керівників органу виконавчої служби мають відповідати принципам статті 74 цього Закону, аби уникнути визнання їх незаконними.
Принцип ієрархії нормативних актів є фундаментальним для забезпечення стабільності правової системи та захисту прав людини. У контексті виконавчого провадження це означає, що будь-які підзаконні акти, такі як, наприклад, Інструкція, не можуть розширювати повноваження посадових осіб понад те, що визначено законом, аби уникнути довільного втручання у виконавчий процес.
До таких висновків дійшла ВП ВС у Постанові від 08.04.2026 по справі № 127/6664/14, зокрема також зазначивши, що проаналізувавши приписи Інструкції у контексті Закону № 1404-VIII, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пункт 2 розділу XII Інструкції, який дозволяє посадовим особам органів державної виконавчої служби проводити перевірку законності виконавчого провадження з власної ініціативи, суперечить нормам Закону № 1404-VIII. Останній обмежує контроль за виконавчим провадженням винятково оскарженням на підставі звернень учасників, за винятком виправлення граматичних чи арифметичних помилок.
Також суд звертає увагу, що суд не має права втручатися у повноваження керівника виконавчої служби, суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, позовна вимога щодо зобов`язання начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України здійснити контроль за рішеннями і діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП 60954217 з урахуванням статі 539 Митного кодексу України, не підлягають задоволенню.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснююється.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ДНІПРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 10, код ЄДРПОУ 35036926)– відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 19.05.2026.

Суддя О.В. Конишева