Справа №592/11437/24
Провадження №2/592/95/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
03 червня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Леоненко К. С. ,
представника позивачки: Харченка О. О. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В :

10.07.2024 представник Сумської міської ради за довіреністю Харченко Олег Олександрович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, із змісту якого вбачається, що 29.03.2024 рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/1057/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Матус Н. М. про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Первісним позивачем по вказаній справі виступав ОСОБА_2 , який обґрунтовував свої вимоги фактом постійного проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини разом із двоюрідною сестрою ОСОБА_3 та племінницею ОСОБА_4 . Під час розгляду справи ОСОБА_2 помер, у зв`язку із чим до справу в якості позивачки була залучена його спадкоємець ОСОБА_1 . З метою встановлення всіх обставин справи Сумською міською радою було направлено запити до відповідних установ, в результаті чого було встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.06.2014. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00045407112 від 07.06.2024. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності померлої, що підтверджується свідоцтвом про власності на житло від 10.02.2011 серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Сумської міської ради, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 322253677 від 08.02.2023. Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності померлої, що підтверджується свідоцтвом про власності на житло від 10.02.2011 серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Сумської міської ради, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 322253677 від 08.02.2023. Відповідно до інформації Управління ЦНАП у м. Суми від 06.02.2023 № 14.03-08/246047/1 ОСОБА_3 з 02.03.1982 і до моменту своєї смерті проживала в квартирі АДРЕСА_2 та була знята з реєстрації 04.07.2014. Відповідно до інформації Управління ЦНАП у м. Суми від 06.02.2023 № 14.03-08/246047 ОСОБА_4 з 09.12.1993 і до моменту своєї смерті проживала в квартирі АДРЕСА_2 та була знята з реєстрації 26.03.2019. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інших зареєстрованих осіб у вказаній квартирі немає, що також підтверджуються поквартирною карткою. Зі змісту листа Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 09.02.2023 № 12.01-30/453/10 вбачається, що житлова субсидія за адресою: АДРЕСА_1 , не призначалась. Згідно листу ТОВ “Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр” від 07.02.2023 № 32/23 станом на 01.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито один особовий рахунок № НОМЕР_3 , наявна заборгованість за даним особовим рахунком по сплаті житлово-комунальних послуг, яка станом на 31.01.2023 становить 15356,78 грн. . Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 03.07.2024 № 77529719 спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилась. Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 03.07.2024 № 77529759 заповіти від імені ОСОБА_3 не посвідчувались. Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 05.07.2024 № 77566156 спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 не заводилась. Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 05.07.2024 № 77566183 заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувались. Як вбачається з матеріалів судової справи № 592/1057/23 ОСОБА_2 заявляв про те, що ОСОБА_3 є його двоюрідною сестрою, а ОСОБА_4 – племінницею, у зв`язки із чим 18.12.2019 він звернувся до Сумської міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , але у прийнятті заяви було відмовлено, оскільки з моменту смерті спадкодавця минуло більше 6 місяців. Крім того, ОСОБА_2 не надав суду документи, які встановлюють його родинний зв`язок із спадкодавцем ОСОБА_4 , а також правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що належало спадкодавцю. Так само в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би давав підстави визначити ступінь споріднення та дійти висновку про те, що ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою, а ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_2 . У довідці приватного нотаріуса Матус Н. М. № 5/02-31 від 29.01.2021 зазначено про те, що під час бесіди було встановлено, що спадкоємець на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно не проживав зі спадкодавцем, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, а до справи № 592/1057/23 в якості позивача була залучена його спадкоємець – ОСОБА_1 , яку, в свою чергу, Сумська міська рада визначила відповідачем за даним позовом. Потрібно зазначити про те, що Ковпаківський районний суд м. Суми розглянув ще одну справу, а саме: № 592/8545/22 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Сумська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю з двоюрідною сестрою ОСОБА_3 та з племінницею ОСОБА_4 . Ухвалою суду від 17.01.2023, яка набрала законної сили 02.02.2023, заяву було залишено без розгляду. Враховуючи вищезазначене, для повноти підтвердження цієї інформації потрібно витребувати з архіву Ковпаківського районного суду м. Суми цивільні справи: № 592/1057/23, № 592/8545/22. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно – за його місцезнаходженням. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Ч. 1 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20 вказано про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України) , то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1277 ЦК України) . Орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовом в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Згідно ст. 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. ОСОБА_2 не підтвердив належними доказами своє право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки спадкодавець не склав заповіту на його ім`я, родинних стосунків між ними немає, належність йому права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом не довів. Відповідно, ОСОБА_1 , як правонаступниця ОСОБА_2 , не має права спадкувати нерухоме майно, що за життя належало ОСОБА_5 . При цьому, свідоцтво про право на спадщину будь-кому із спадкоємців ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не видавалося, що дає підстави стверджувати про відсутність у померлих спадкоємців або неприйняття ними вказаного майна у встановлений законом строк, а тому Сумська міська рада, на виконання вимог ст. 1277 ЦК України, зобов`язана звернуться до суду з даною заявою для упорядкування правового режиму нерухомого майна. Хоча ст. 293 ЦПК України і передбачає, що орган місцевого самоврядування звертається до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, проте, на даний час вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви у порядку окремого провадження, а тому Сумська міська рада звернулась із даною заявою про визнання спадщини відумерлою в порядку позовного провадження. П. 15 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи місцевого самоврядування – за подання заяви про визнання спадщини відумерлою. Таким чином, Сумська міська рада, як орган місцевого самоврядування, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. На виконання п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що у Сумської міської ради перебувають оригінали письмових доказів, копії яких додано до заяви. Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що Сумська міська рада не очікує понести витрати. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він підтверджує, що Сумською міською радою не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1277 ЦК України; ст. ст. 175, 338 ЦПК України, він просив: 1. Визнати відумерлою спадщиною 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , котра залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді, в особі Сумської міської ради. 2. Визнати відумерлою спадщиною 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , котра залишилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді, в особі Сумської міської ради. 3. Витребувати з архіву Ковпаківського районного суду м. Суми цивільні справи: - № 592/1057/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Матус Н. М. про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру; - № 592/8545/22 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Сумська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю (вхідний № 27895/24 від 10.07.2024) (а. с. 1-7) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.07.2024 у справі № 592/11437/24, провадження № 2/592/2123/24 було постановлено: 1) Відкрити провадження в цивільній справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. 2) Призначити підготовче засідання на 13:15 05.08.2024 в залі судових засідань № 5 Ковпаківського районного суду м. Суми, за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12. 3) Строк для подання відповідачем відзиву на позов – п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 4) Позивач має право подати до суду відповідь на відзив у строк п`ять днів з дня його отримання. Копія відповіді на відзив відповідачу повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду. 5) Відповідач має право подати до суду заперечення на відповідь у строк п`ять днів з дня її отримання. Копія заперечення на відповідь позивачеві повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечень на відповідь до суду. 6) Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на веб-сайті http://kv.su.court.gov.ua. 7) Надіслати позивачеві копію ухвали про відкриття провадження у справі, а іншим учасникам справи – одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі надіслати копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвала суду оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 16.07.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120397452) (а. с. 35) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.08.2024 у справі № 592/11437/24, провадження № 2/592/2123/24 було зупинено провадження у справі № 592/11437/24 за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 592/1057/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Матус Наталія Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Сумського апеляційного суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Ухвала набрала законної сили 20.08.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120796737) (а. с. 51) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.01.2025 у справі № 592/11437/24, провадження № 2/592/304/25 було відновлено провадження у справі за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою. Справу було ухвалено призначити до підготовчого засідання на 12.02.2025 о 13:00 та розглянути її у суді з викликом сторін. Ухвала набрала законної сили 13.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124357661) (а. с. 60) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.04.2025 у справі № 592/11437/24, провадження № 2/592/304/25 було постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою до судового розгляду на 10:00 25.04.2025 у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, про що повідомити сторін у справі. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала набрала законної сили 10.04.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126510909) (а. с. 75) .
У відкритому судовому засіданні представник позивача за довіреністю – головний спеціаліст відділу представництва інтересів Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Харченко Олег Олександрович надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Він просив ухвалити судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В судове засідання ані відповідачка ОСОБА_1 , ані її представник адвокат Пулинець Богдан Анатолійович, ані її представниця адвокат Мазурова Катерина Дмитрівна не прибули. Про місце, дату та час судових засідань були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті (а. с. 37-42, 49, 53-55, 61-63, 65, 66, 69-71, 73, 77, 81, 87-89, 91, 92, 94, 99, 100, 103, 104, 106, 107, 109-112, 114, 115, 117-119, 122, 123) .
Окремо слід зазначити про те, що стороною відповідача не було надано до суду відзиву на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представника позивача за довіреністю – головного спеціаліста відділу представництва інтересів Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Харченка Олега Олександровича, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному судовому реєстрі в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2023 у справі № 592/8545/22, провадження 2-о/592/9/23 заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Сумська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю було залишено без розгляду. При цьому суд зазначив в ухвалі про те, що окреме провадження – це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про юридичний факт або стан, але не спір про право цивільне. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності такого юридичного факту або стану, і факт або стан, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах. Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Із змісту заявлених заявником вимог та наданих письмових пояснень заінтересованою особою, з якою ОСОБА_2 бажає встановити факт проживання однією сім`єю, вбачається спір про право, оскільки заінтересована особа заперечує проти вказаних вимог і підстав для їх задоволення вказаних у заяві, а тому дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, а тому суд вважає, що заяву ОСОБА_2 слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявникові, що він вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження. Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. Ухвала набрала законної сили 02.02.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108433366) (а. с. 13) .
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.03.2024 у справі № 592/1057/23, провадження № 2/592/88/24 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Матус Наталія Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування було відмовлено повністю. При цьому суд зазначив в рішення про те, що суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом є передчасною. Позивач неправильно обрав спосіб судового захисту, оскільки обраний спосіб захисту та позовна вимога, яку він просить задовольнити, не відповідають встановленим судом обставинам справи, зокрема, позивач не звертався до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, хоча з довідки Сумського міського нотаріального округу Сумської області вбачаються перешкоди у оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Матус Н. М. про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити повністю. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення набрало законної сили 07.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118051364, https://reyestr.court.gov.ua/Review/118259562) (а. с. 11, 12) .
Постановою Сумського апеляційного суду від 07.01.2025 у справі № 592/1057/23, провадження № 22-ц/816/160/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, було задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.03.2024 було змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому апеляційний суд зазначив в постанові про те, що колегія суддів звертає увагу і на те, що стороною позивача не було наведено підстав проживання ОСОБА_2 окремо від своєї родини, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в однокімнатній квартирі. Також, достатніх доказів на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4 , зокрема, те, що остання доводилася позивачу двоюрідною племінницею, стороною позивача надано не було. З клопотанням про витребуванням цих доказів ОСОБА_2 , його правонаступник ОСОБА_1 чи їх представник до суду першої інстанції не зверталися. Колегія суддів не вбачає підстав для врахування долучених до апеляційної скарги копії свідоцтв, довідок та відомостей з державного реєстру, адже заявником апеляційної скарги взагалі не наведено об`єктивних обставин, що перешкоджали їх поданню до суду першої інстанції у визначені ст. 83 ЦПК України строки. Таким чином, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав для вирішення питання визнання у судовому порядку прав ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , у задоволенні позовних вимог слід відмовити з цих підстав, а не з підстав обрання позивачем неправильного способу захисту порушених прав, як помилково вважав суд першої інстанції. З огляду на викладене, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволення позовних вимог. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанова набрала законної сили 07.01.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124257015, https://reyestr.court.gov.ua/Review/124257016) (а. с. 57-59) .
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює три групи обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Це обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі (ч. 1) , загальновідомими (ч. 3) та преюдиційними (ч. ч. 4-6) . Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу “правомірних або законних очікувань” та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах “Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії” та “Федоренко проти України” Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути “існуючим майном” або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні “виправданими очікуваннями” щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Федоренко проти України” ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття “майно” , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як “існуюче майно” , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого “права власності” (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини “MALTZAN and Others v. Germany” від 02.03.2005) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися “активом” , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України “Про Заяву Верховної Ради України “Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод” № 462-VIII від 21.05.2015 було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого “права власності” . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту “правомірних (законних) очікувань” щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність “правомірних (законних) очікувань” є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності “правомірних очікувань” у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, “правомірні (законні) очікування” – це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини “Брумареску проти Румунії” від 28.11.1999 (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі “Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови” від 13.12.2001 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів) .
Достовірність доказів – це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність – це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.
Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року) .
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що цивільний позов Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, слід задовольнити частково. Слід визнати відумерлою спадщиною 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді в особі Сумської міської ради. Слід визнати відумерлою спадщиною 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді, в особі Сумської міської ради.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, задовольнити частково.
Визнати відумерлою спадщиною 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді в особі Сумської міської ради.
Визнати відумерлою спадщиною 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Суми, та передати її у власність Сумській міській територіальній громаді, в особі Сумської міської ради.
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:        Ігор БИЧКОВ