ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/2000/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункт 8 наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) 24.02.2026 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:
- визнати протиправними та скасувати пункт 8 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2025 №1496 «Про результати службового розслідування по факту виявлення ризиків незаконного списання майна» в частині щодо видання наказу про стягнення завданої шкоди в розмірі 297 990,64 грн;
- визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 №1586 «Про притягнення до матеріальної відповідальності окремих військовослужбовців військової частини», в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в розмірі 297 990,64 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що його притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 297 990,64 грн безпідставно.
Ухвалою суду від 19.03.2026 вищевказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з моменту отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків.
Ухвалою суду від 02.04.2026 звільнено позивача від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», поновлено позивачу строк на звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що 16.06.2025 у в/ч НОМЕР_1 була завершена аудиторська перевірка фінансово-господарської діяльності Службою внутрішнього аудиту МОУ 2 територіальним управлінням внутрішнього аудиту, в вчасності перевірено дослідження діяльності служби ПММ. В ході проведення перевірки встановлено ризики списання пального в кількості 11 557 літрів бензину на суму 297 990,64 грн за шляховими листами на автомобіль ЛАЗ-695 в/н НОМЕР_2 . Здійснення маршруту, його точки початкова і кінцева, витрати кілометражу, показники спідометра заповнюються водієм і він несе відповідальність за це оформлення, це є підставою для списання пального і підтверджує те, що рейс відбувся за запланованим маршрутом. Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання. Фактично у військовій частині не підтверджено здійснення рейсів за дорожніми листами на автомобіль ЛАЗ-695 в/н НОМЕР_3 C5, яким керував позивач, 11 557 літрів бензину на суму 297 990,64 грн, і саме його дії і бездіяльність, які порушили нормативні Акти, регулюючі підтвердження списання ПММ і призвели до утворення нестачі. В матеріалах розслідування досліджувались шляхові листи на автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , виявлено, що в шляхових листах, які видавались на 10 діб для виконання спеціальних завдань, не заповнений 2 Розділ, тобто маршрути, за якими здійснювались поїздки і які повинні заповнюватись водієм на підтвердження рейсів. 
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що матеріали службового розслідування, наказ № 1496 від 26.11.2025 «Про результати службового розслідування по факту виявлення ризиків незаконного списання майна» та наказ № 1586 від 12.12.2025 «Про притягнення до матеріальної відповідальності окремих військовослужбовців військової частини» не містять інформації про вид матеріальної відповідальності позивача. Зазначене є достатньою підставою для визнання оскаржуваного наказу № 1586 від 12.12.2025 протиправним в частині, що стосується позивача. Крім того, матеріали службового розслідування не містять доказів на підтвердження факту нестачі паливно-мастильних матеріалів на суму 297 990,64 грн, під час службового розслідування встановлено виключно факт наявності ризиків неправомірного списання пального за дорожніми листами на вказану суму.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Пунктом 8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.11.2025 №1496 про результати службового розслідування по факту виявлених ризиків незаконного списання майна передбачено, що у відповідності пункту 1 статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, видати наказ командира військової частини НОМЕР_1 з метою стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, або у відповідності пункту 2 статті 10 даного закону, особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що також видається відповідний наказ, зокрема, з штаб-сержанта ОСОБА_1 , інструктора з водіння 2 роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 - 297 990,64 грн (а.с.10-13).
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.12.2025 №1586 за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно пункту «а» статті 48 дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, зокрема, на штаб-сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення – зауваження. Занесено в книгу обліку нестач служби палива та мастильних матеріалів суму збитки завдані державі у розмірі 384 884,33 грн; занесено в книгу стягнень та нарахувань зокрема, на штаб-сержанта ОСОБА_2 суму у розмірі 297 990,64 грн. На підставі пункту 16.5 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, зокрема, штаб-сержанта ОСОБА_1 за грудень 2025 року не преміювати (а.с.9).
Вважаючи пункт 8 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2025 №1496 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 №1586 в частині, яка стосується позивача протиправними, останній звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі – Статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).
Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
Пунктами 4,5 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до статті 5 Закону №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).
Частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ визначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 2 статті 8 Закону №160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
З аналізу наведених норм вбачається, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. 
При цьому, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність від наявності у винної особи умислу на завдання такої шкоди.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.
Судом встановлено, що під час перевірки аудитом служби пального та мастильних матеріалів було виявлені ризики в управлінні ресурсами служби пального та мастильних матеріалів на суму 435,24 тис. грн., допущених через списання з обліку дизельного пального за дорожніми листами, що мають ознаки не здійснення за ними фактичної експлуатації автомобільної техніки, ризики в управлінні ресурсами служби пального та мастильних матеріалів на суму 10915,60 тис. грн, допущених внаслідок документального не підтвердження фактичної експлуатації автомобільної техніки, ризики в управлінні майном на суму 10915,60 тис. грн. стосовно фактичної експлуатації автомобільної техніки по дорожнім листам, в яких не вказані маршрути руху та відсутні належні підтверджувальні документи щодо виконаних робіт.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2025 №957 призначено службове розслідування по факту виявлених ризиків незаконного списання пального (а.с.24).
Службовим розслідуванням по факту виявлених ризиків незаконного списання пального в/ч НОМЕР_1 , зокрема, встановлено відхилення в порядку оформлення дорожньої документації, а саме: не зазначення посадовими особами в/ч НОМЕР_4 в дорожніх листах маршрутів руху техніки у форматі «звідки-куди» та виконаної роботи, як це передбачено додатком 80 Інструкції з обліку військового майна №440. Через відсутність належних підтверджуючих документів на дорожні листи без вказання здійснення маршрутів та показників виконаної роботи було ідентифіковано, в тому числі, ризики безпідставного списання 11 557 літрів автомобільного бензину на суму 297 990,64 грн за дорожніми листами № 1869 від 20.05.2022, № 1918 від 30.05.2022, № 1940 від 09.06.2022, № 1996 від 20.06.2022, № 2035 30.06.202, № 2075 від 10.07.2022, № 14 від 20.12.2022, № 21.01.2023, № 332 від 20.02.2023, № 384 від 02.03.2023, № 417 від 20.03.2023, № 483 від 20.03.2023, № 518 від 29.03.2023, № 570 від 07.04.2023, № 692 від 28.04.2023 , № 739 від 10.05.2023 на автомобіль ЛАЗ-695 в/н НОМЕР_5 , яким керував водій штаб-сержант ОСОБА_1 (а.с.15-23).
Щодо висновків службового розслідування суд погоджується з доводами представника позивача, що під час відповідачем у ході розслідування не було доведено факту заподіяння позивачем шкоди на суму 297 990,64 грн. У висновках розслідування зазначено лише про факт наявності ризиків неправомірного списання пального за дорожніми листами. Було встановлено неправильне та неповне оформлення дорожніх листів, однак не встановлено, що за вказаними дорожніми листами виїзди автотранспорту не здійснювалися або здійснені із завищенням кілометражу, чи з невірним розрахунком пального. Навпаки, у матеріалах розслідування зазначено, що наявні розпорядження командування на здійснення перевезень та накази про відрядження позивача із визначенням маршруту слідування. Не зазначено про докази, які б свідчили, що позивач не прибував до пунктів, визначених наказами про відрядження.
Отже аналіз матеріалів службового розслідування вказує на те, що суть виявленого порушення зводиться до неналежного оформлення дорожніх листів, можливість чого не заперечує позивач. 
Однак, покладаючи вину за вказані дефекти документації виключно на позивача, відповідач у ході службового розслідування не дослідив ступінь участі та відповідальності інших посадових осіб, що свідчить про однобічність висновків комісії та відсутність вичерпних доказів індивідуальної вини позивача.
Вказане прямо суперечить Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 № 440 (далі - Інструкція № 440).
Дорожній лист є розпорядчим документом, що видається командиру підрозділу та водію на виконання завдання і є підставою для обліку роботи машини, а також для списання витрат і визначення економії (перевитрат) пального.
Пунктом 3 розділу XVIІІ Інструкції № 440 встановлено, що відпуск пального зі складу військової частини водію паливозаправника або автоцистерни для заправлення техніки здійснюється під підпис у книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, або роздавальній (здавальній) відомості. Одночасно начальник служби забезпечення військової частини видає під підпис у книзі реєстрації облікових документів водію паливозаправника (автоцистерни) роздавальну (здавальну) відомість, за якою водій паливозаправника (автоцистерни) проводить заправлення техніки пальним та приймання пального, яке зливається з неї. Заправлення та приймання пального оформляються окремими роздавальними (здавальними) відомостями. Після закінчення заправлення (приймання) пального роздавальну (здавальну) відомість і пальне, яке залишилося (прийняте), водій паливозаправника (автоцистерни) здає на склад військової частини. Начальник складу ставить свій підпис у книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, або роздавальній (здавальній) відомості, про приймання від водія паливозаправника (автоцистерни) пального і роздавальних (здавальних) відомостей. У кінці кожного робочого дня начальник складу військової частини в роздавальній (здавальній) відомості підбиває підсумки видачі пального (у літрах і кілограмах) та здає її у відповідну службу забезпечення військової частини.
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІІ Інструкції № 440 пальне, отримане на складі (пункті заправлення) військової частини підрозділом, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, обліковується в цьому підрозділі в книзі обліку військового майна (склад, підрозділ). Видавання пального в підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями з відповідними записами про кількість виданого пального в дорожніх листах (додаток 80) і робочих листах агрегатів (додаток 81). Видавання пального для заправлення пальним стаціонарних і пересувних агрегатів (станцій) у підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями під підпис мотористів (начальників станцій) з відповідними записами про кількість виданого пального в робочих листах агрегатів. Робота техніки і витрати пального обліковуються в цьому підрозділі в книзі обліку роботи машин, витрати пального і масел (додаток 82) на підставі даних дорожніх листів і робочих листів агрегатів. Зняття пально-мастильних матеріалів з обліку підрозділу, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється щомісяця (під час повернення підрозділу до розташування військової частини) на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами цих підрозділів.
Облік роботи техніки і витрати пального у підрозділі, який не здійснює самостійного заправлення техніки, ведеться у відповідних службах забезпечення військової частини (пункт 5 розділу XVIІІ Інструкції № 440).
У військовій частині пальне, використане підрозділами військової частини, знімається з їх обліку на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами підрозділів відповідно до вимог Порядку списання військового майна та щомісяця надаються до служби забезпечення (пункт 6 розділу XVIІІ Інструкції № 440).
Відповідно до пункту 7 розділу XVIІІ Інструкції № 440 результати щомісячного зняття залишків пального в баках машин (агрегатах) підрозділу оформлюються відомістю заміру пального у баках машин (додаток 83), а в резервуарах (цистернах) складу пального та пункту заправлення - записами в книзі обліку замірів у резервуарах (цистернах). На підставі відомості заміру пального в баках машин і записів у книзі обліку замірів у резервуарах (цистернах) складається акт зняття залишків, до якого, за необхідності, додається розрахунок природних втрат пально-мастильних матеріалів.
Згідно із пунктом 8 розділу XVIІІ Інструкції № 440 облік талонів для заправлення військової техніки пальним, отриманих від центру забезпечення, ведеться за марками пального, номерами та в кількісному вираженні (у літрах) у службі забезпечення військової частини у книзі обліку військового майна (служба забезпечення) та на складі пально-мастильних матеріалів поточного забезпечення військової частини в книзі обліку військового майна (склад, підрозділ). Видавання водіям талонів для заправлення військової техніки пальним здійснюється за роздавальною (здавальною) відомістю із зазначенням їх номерів. Кількість пального, що вказана у виданих талонах для заправлення військової техніки пальним, записується в дорожньому листі. 
Облік талонів для заправлення військової техніки пальним, придбаних військовою частиною за плату, ведеться у фінансово-економічному органі та службі забезпечення пально-мастильними матеріалами військової частини. Талони для заправлення військової техніки пальним зберігаються в касі фінансово-економічного органу військової частини або в матеріально відповідальної особи, визначеної наказом командира військової частини, і видаються водіям транспортних засобів під звіт. На автозаправці водій на заміну використаного талону для заправлення військової техніки пальним повинен отримати фіскальний чек, який додається до дорожнього листа. Водії (матеріально відповідальні особи), які отримали під звіт талони для заправлення військової техніки пальним, у встановленому законодавством порядку складають та надають авансовий звіт про їх використання у строки, встановлені для надання авансового звіту про отримані під звіт кошти (пункт 9 розділу XVIІІ Інструкції № 440).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що водій не несе відповідальності за правильність оформлення розділу 1 дорожнього листа. Першочергово маршрут руху зазначається саме в розділі 1 дорожнього листа. Крім того, правильність заповнення водієм розділу 2 дорожнього листа перевіряється відповідною посадовою особою військової частини, про що проставляється підпис такої посадової особи в цьому розділі дорожнього листа.
Дорожні листи № 1869 від 20.05.2022, № 1918 від 30.05.2022, № 1940 від 09.06.2022, № 1996 від 20.06.2022, № 2035 30.06.202, № 2075 від 10.07.2022, № 14 від 20.12.2022, № 12210.01.2023, № 332 від 20.02.2023, № 384 від 02.03.2023, № 417 від 20.03.2023, № 483 від 20.03.2023, № 518 від 29.03.2023, № 570 від 07.04.2023, № 692 від 28.04.2023 , № 739 від 10.05.2023 на автомобіль ЛАЗ-695 в/н НОМЕР_5 , яким керував водій штаб-сержант ОСОБА_1 , були перевірені посадою особою відповідача, крім того розділ 1 цих листів був заповнений не позивачем, тому неправильне заповнення цих дорожніх листів не можна поставити у вину виключно позивачу.
Із системного аналізу норм п. 4 ч. 1 ст. 1, ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 6 Закону України № 160-ХІ вбачається, що причинний зв`язок між протиправною( винною) дією чи бездіяльністю та майновою шкодою повинен бути прямим (безпосереднім).
Прямий зв`язок — це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій або бездіяльності особи.
Із встановлених під час проведення службового розслідування обставин взагалі не зрозуміло яким чином неправильне оформлення дорожніх листів призвело до заподіяння шкоди в розмірі 297 990,64 грн.
В акті службового розслідування не зазначено які неправомірні дії було допущено позивачем, як вони пов`язані із встановленим розміром шкоди та взагалі не зазначено про наявність вини позивача.
Крім того, що службове розслідування завершено без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про притягнення до матеріальної відповідальності позивача, зокрема, не було відібрано пояснення у самого позивача. Матеріали службового розслідування не містять документів на підтвердження того, що позивача ознайомили із наказом про призначення службового розслідування, чи запропоновано надати письмові пояснення чи будь-які докази своєї невинуватості.
Під час службового розслідування не були опитані особи, які приймали участь у оформленні дорожніх листів на автомобіль ЛАЗ-695 в/н НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 , не з`ясовано причини не проставлення відміток у посвідченнях про відрядження ОСОБА_1 .
Таким чином, позивача притягнуто до матеріально відповідальності за відсутності всіх умов, що визначені ч. 2 ст. З Закону України № 160-ХІ.
Крім того Закон України № 160-XІ визначає три види матеріальної відповідальності військовослужбовців: обмежену, повну, додаткову. 
У зв`язку із цим, наказ про притягнення до матеріальної відповідальності обов`язково має містити посилання на вид матеріальної відповідальності, до якої притягується військовослужбовець. 
Матеріали службового розслідування, наказ № 1496 від 26.11.2025 «Про результати службового розслідування по факту виявлення ризиків незаконного списання майна» та наказ № 1586 від 12.12.2025 «Про притягнення до матеріальної відповідальності окремих військовослужбовців військової частини» не містять інформації про вид матеріальної відповідальності позивача. 
Зазначене є також підставою для визнання оскаржуваних наказів у частинах, що стосуються позивача, протиправними.
Отже, суд приходить до висновку, що службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби. 
Також під час проведення розслідування не доведено факту заподіяння шкоди державі у розмірі 297 990,64 грн та визначено вид матеріальної відповідальності позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 8 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2025 №1496 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 №1586 у частині, що стосується позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір — обґрунтованим (пункт 268).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги від 28.01.2026; ордер на надання правової допомоги, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 28.01.2026, акт приймання-передачі роботи (послуг) адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера №2720426. Сума гонорару становить 20 000,00 грн (а.с. 79-81).
Разом з тим, суд зазначає, що спір, який виник між сторонами, віднесений Кодексом адміністративного судочинства України до справ незначної складності. Крім того, суду не надано доказів того, що витрати на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн були неминучими. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а тому, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 10 000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме у зазначеному розмірі.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункт 8 наказу, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними та скасувати пункт 8 резолютивної частини наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2025 №1496 «Про результати службового розслідування по факту виявлення ризиків незаконного списання майна» в частині щодо стягнення з ОСОБА_1 шкоди в розмірі 297 990,64 грн.
Визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 №1586 «Про притягнення до матеріальної відповідальності окремих військовослужбовців військової частини» в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в розмірі 297 990,64 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна