постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
26 травня 2026 року
м. Київ
справа № 537/2092/24
провадження № 51-3883км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у кримінальному провадженні № 12024170540000082 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиці Миколаївська Константинівського району Ростовської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336  Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини
За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено долю речових доказів.
Районний суд установив, що  ОСОБА_7 будучи військовозобов`язаним, який перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), і за висновком військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) від 19 лютого 2024 року був визнаний придатним до військової служби, у цей же день у присутності свідків відмовився від отримання повістки з вимогою про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 20:00 26 лютого 2024 року для відправки у військову частину НОМЕР_1 .
Надалі ОСОБА_7 , з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, положень Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII«Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 у визначений час і про причини своєї неявки вказаний орган не повідомив, чим ухилився від військової служби під час мобілізації.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою сторони захисту Полтавський апеляційний суд ухвалою від 16 вересня 2025 року залишив це рішення без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що поза увагою судів обох інстанцій залишилися доводи ОСОБА_7 про його непридатність до військової служби через захворювання на бронхіальну астму, гіпертонію, хворобу щитоподібної залози та хворобу хребта, що підтверджується картками обстеження та медичного огляду військово-лікарської комісії від 22 червня 2023 року та 17 листопада 2023 року.
Вважає, що при перегляді вироку судом апеляційної інстанції безпідставно не було взято до уваги рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, яким скасовано постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 березня 2024 року № 6/4463 про визнання ОСОБА_7 придатним до військової служби.
На думку захисника, за відсутності доведення факту придатності ОСОБА_7 до військової служби його призов на військову службу за мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини є протиправними. Вважає, що відсутність факту встановлення придатності ОСОБА_7 до військової служби вказує на відсутність у діях останнього складу кримінального правопорушення.
З урахуванням зазначеного стверджує, що оскаржувані рішення не відповідають принципам верховенства права, законності та справедливості й ухвалені без додержаннявимог статей 370, 374 та 419 КПК.
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
Захисник підтримав вимоги касаційної скарги.
Прокурор заперечила проти задоволення скарги і просила залишити оскаржувані рішення без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість суд касаційної інстанції на підставі встановлених судами фактичних обставин перевіряє правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні з метою реалізації його завдань. 
Доводи касаційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину є обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК.
Під час апеляційного перегляду вироку сторона захисту вказувала на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення і на обґрунтування своїх доводів посилалася на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, яким було скасовано постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №6/4463 від 11 березня 2024 року з висновком про визнання ОСОБА_7 придатним до військової служби.
Спростовуючи ці доводи, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що скасування адміністративним судом рішення ВЛК про придатність ОСОБА_7 до військової службинемає вирішального значення, оскільки скасована постанова мала місце значно пізніше, ніж події 19 лютого 2024 року. Сама незгода ОСОБА_7 з рішенням ВЛК не позбавляла його обов`язку отримати повістку про відправлення до військової частини і, будучи ознайомленим з її змістом, прибути за викликом.
Разом із тим апеляційний суд не врахував, що цим рішенням окружного адміністративного суду було скасовано постанову військово-лікарської комісії №6/4463 від 11 березня 2024 року (викладену у формі довідки) з висновком про придатність ОСОБА_7 до військової служби, на підставі якого він підлягав призову за мобілізацією. 
Відповідно до положень ст. 17 Закону «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 22 Закону України № 3543-XIIвід 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон) мобілізації підлягають громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 цього Закону.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки вказані особи зобов`язані з`явитися у зазначені у ній місце та строк для взяття на військовий облік як військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період та направлення для проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії.
Особи, які згідно з висновком військово-лікарської комісії за станом здоров`я визнані непридатними до військової служби в особливий період, мобілізації не підлягають.
З урахуванням цих вимог закону суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, може бути лише громадянин України віком від 18 до 60 років визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я, який не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених ст. 23 Закону.
Відсутність будь-якої з цих ознак виключає наявність суб`єктивної сторони складу цього злочину через відсутність його суб`єкта. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року скасовано постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №6/4463 від 11 березня 2024 року про придатність ОСОБА_7 до військової служби через порушення вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року.
Вказане рішення набрало законної сили.
Відповідно до вимог ст. 90 КПК рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. 
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. 
За змістом ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) відносяться до державних органів військового управління та належать до органів виконавчої влади. Військово-лікарські комісії при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки приймають постанови про придатність до військової служби призовників, військовозобов`язаних, вступу до закладів освіти тощо.

При ухваленні рішення суд адміністративної юрисдикції встановив, що під час медичного обстеження ОСОБА_7 військово-лікарською комісією при ТЦК та СП були порушені вимоги «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
Таким чином, з огляду на зміст статей 3 та 19 Конституції України гарантоване законом право ОСОБА_7 на проведення медичного обстеження у встановлений спосіб під час проходження військово-лікарської комісії в державному органі виконавчої влади було порушено. 
З урахуванням зазначеного рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року має преюдиціальне значення у справі.
На преюдиціальне значення цього рішення сторона захисту звертала увагу в суді апеляційної інстанції, однак належної оцінки цим доводам апеляційний суд у своїй ухвалі не дав.
При цьому, поза увагою апеляційного суду залишилося те, що скасувавши постанову ВЛК адміністративний суд фактично визнав недійсним її висновок про придатність ОСОБА_7 до військової служби, що вказує на відсутність у цьому провадженні суб`єктивної сторони складу злочину, а саме можливість сприйняття ОСОБА_7 як суб`єкта злочину.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення є істотними у розумінні положень ст. 412 КПК, які перешкодили цьому суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення в частині правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки рішенням адміністративного суду скасовано постанову військово-лікарської комісії № 6/4463 від 11 березня 2024 року з висновком про придатність ОСОБА_7 до військової служби, його не можна вважати особою, що підлягає мобілізації відповідно до положень ст. 22 Закону, а тому він не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 336 КК.
Відсутність суб`єкта злочину виключає наявність ознак суб`єктивної сторони у діях особи, а відтак і складу кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК відсутність у діянні складу кримінального правопорушення є підставою для закриття кримінального провадження.
За правилами ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Ураховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника задовольнити, оскаржувані вирок та ухвалу скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Звільнити ОСОБА_7 з місця позбавлення волі.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3