ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 червня 2026 року	Справа №160/34420/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:
03.12.2025 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпровського державного університету внутрішніх справ (код ЄДРПОУ 08571446, p/p UA 268201720313221003201017468, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 124 049,04 грн. 
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 здобувала вищу освіту у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ з 2020 року по 2023 рік. Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 19.08.2020 року № 139 о/с відповідача зараховано курсантом першого курсу ДДУВС на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції» (назву установи змінено 14.05.2024 року на Дніпровський державний університет внутрішніх справ, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2024 року № 298). 15.09.2020 року на виконання вимог ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» між відповідачем, ДДУВС та Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було укладено контракт № 8845 про здобуття освіти у ДДУВС. 28.12.2021 року укладено додаткову угоду № 11281 до контракту про здобуття освіти у ДДУВС від 15.09.2020 року № 8845 з метою внесення змін до умов контракту № 4485, зокрема щодо предмета контракту, строку навчання та обов`язків сторін. Згідно з наказом ДДУВС від 10.04.2023 року № 78 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, була направлена у розпорядження до ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом. Відповідач звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 29.09.2025 року № 1327 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», тим самим відмовившись від подальшого проходження служби, порушила вимоги контракту № 8845, а тому зобов`язана відшкодувати витрати пов`язанні з її утриманням в ДДУВС. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 08.01.2026 року. Залучено до участі у справі № 160/34420/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
11.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких третя особа підтримує позовні вимоги ДДУВС в повному обсязі та зазначає наступне. 27.06.2025 року відповідач звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 29.09.2025 року № 1327 о/c відповідача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з вимогами пункту 3.3.7 розділу ІІІ Контракту № 8845 від 15.09.2020 року передбачено, у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі ДДУВС витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 (далі – Порядок), в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку. Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, а також оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Так, відповідно довідки розрахунку № 101/1 від 26.11.2025 року вартість речового майна на утримання ОСОБА_1 становить 22 317,94 грн; довідки-розрахунку № 344 від 24.11.2025 року розмір фактичних витрат пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 2020 до 2023 року сума витрат становить 124 049,04 грн. Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
31.12.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому вона не погоджується із позовними вимогами, посилаючись на порушення процедури досудового врегулювання спору, невірні розрахунки в позовних вимогах. Зокрема, відповідач не погоджується із розрахунками витрат на навчання, оскільки з листопада 2020 року по лютий місяць включно 2021 року вона разом із іншими курсантами перебувала на карантині. Крім того, в деякі періоди в казармі проводився ремонт, курсантів було відправлено у відпустку. Також в деякі періоди відповідач орендувала житло. Вважає, що позивач не надав жодних документів, які підтверджували б постійне місце проживання відповідача після серпня 2021 року. Також вважає, що кожна з наданих позивачем довідок не відповідає нарахованій сумі витрат, і спростовується аргументовано, тому надані довідки не можуть бути належними доказами у судовій справі, а також не надано конкретний розрахунок, вартість послуг за відповідний рік. Окрім цього, позивачем не зазначено, ким саме було здійснено нарахування грошового забезпечення за період залучення її до заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку під час воєнного стану. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено та зобов`язано Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ надати до суду протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали належним чином завірені докази.
27.01.2026 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення від відповідача, в яких вона зазначає наступне. Позивач стверджуючи, що факт проживання курсантів (студентів) не фіксується, надає недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, і суперечить внутрішнім документам начального закладу, що підтверджується Правилами внутрішнього порядку на території Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ затверджених наказом від 17.01.2020 року №37. Позивачем не надано підтвердження проживання відповідача у гуртожитку (казармі), тому не можуть бути прийняті як належні, та допустимі. Позивачем не надано розрахунку виходячи, із середнього обсягу споживання, на одну особу за добу, за період фактичного перебування, не надано жодних показники лічильників, як і не надано інформацію, за якими саме тарифами що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий начальний заклад, здійснювався розрахунок. Тому, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», доказом про надання послуг за встановленими тарифами мали бути надані позивачем: платіжні доручення, квитанції, інші документи які підтверджують здійснення оплати за послуги, за встановленими тарифами, і вирахування суми на одну особу. Отже, документи про підтвердження отримання послуг відповідачем не можуть бути прийняті як належний доказ, в силу невідповідності нормам закону у розумінні первинних документів, які підтверджують оплату наданих послуг позивачем, і не відповідають ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ. Також зазначає, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання, крім витрат, пов`язаних із проходженням цією особою базової загальновійськової підготовки, і витрат за період залучення її до заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку під час воєнного стану. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
30.03.2026 року на електронну адресу суду та 01.04.2026 року на поштову адресу суду від відповідача надійшли однакові за змістом додаткові письмові пояснення щодо позову, в яких вона наголошує, що саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язана можливість звернення навчального закладу із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку. Під час розгляду справи, надання доказів позивачем, не встановлено жодного факту отримання відповідачем повідомлення про відшкодування витрат із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що відповідач відмовився від добровільного відшкодування. Відтак, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 09.06.2026 року.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 здобувала вищу освіту у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ з 2020 року по 2023 рік.
Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі – ДДУВС) від 19.08.2020 року № 139 о/с відповідача зараховано курсантом першого курсу ДДУВС на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції» (назву установи змінено 14.05.2024 року на Дніпровський державний університет внутрішніх справ, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2024 року № 298).
15.09.2020 року на виконання вимог ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» між відповідачем, ДДУВС та Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було укладено контракт № 8845 про здобуття освіти у ДДУВС (далі - контракт № 8845).
28.12.2021 року укладено додаткову угоду № 11281 до контракту про здобуття освіти у ДДУВС від 15.09.2020 року № 8845 з метою внесення змін до умов контракту № 4485, зокрема щодо предмета контракту, строку навчання та обов`язків сторін.
Згідно з наказом ДДУВС від 10.04.2023 року № 78 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, був направлений у розпорядження до ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 13.04.2023 року № 222 о/с відповідача призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дніпровського районного управління поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 17.04.2023 року № 227 о/с відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» перемістити за ініціативою поліцейського на посаду дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 08.12.2023 року № 880 о/с відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» перемістити за ініціативою поліцейського на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення Дніпровського районного управління поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 16.10.2024 року № 1157 о/с відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» перемістити у зв`язку з проведенням реорганізації на посаду інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Дніпровського районного управління поліції № 1.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 20.12.2024 року № 1461 о/с відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» перемістити за ініціативою поліцейського на посаду інспектора сектору кадрового забезпечення Дніпровського районного управління поліції.
27.06.2025 року відповідач звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 29.09.2025 року № 1327 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Пунктом 3.3.7. контракту № 8845 передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству внутрішніх справ в особі ДДУВС витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.
Наведений розрахунок витрат відповідачем у спосіб подання окремого позову не оскаржувався.
30.09.2025 року відповідач ознайомлений з актом про відмову від ознайомлення з повідомленням, від підпису відмовилась.
На виконання вимог Порядку відшкодування ГУНП в Дніпропетровській області листом №208102-2025 від 30.09.2025 року було направлено відповідачу за місцем проживання повідомлення про зобов`язання відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в закладі вищої освіти №206497-2025 від 29.09.2025 року. Повідомлення було надіслано поштою, про що свідчать відповідні докази (чек із описом вкладення).
Згідно довідки-розрахунку від 24.11.2025 року № 344, розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у ДДУВС з 2020 року по 2023 рік становить 124049,04 грн. 
Докази сплати заборгованості в розмірі 124049,04 грн. в матеріалах справи відсутні.
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за витратами, пов`язаними з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно із положеннями ч.2 ст.74 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (затверджений постановою КМУ від 12.04.2017р. №261; далі за текстом - Порядок №261), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, в тому числі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Згідно з п. 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у ХНУВС на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований в університеті, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Окрім того, наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007р. №419/831/240/605/537/219/534 було затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі за текстом - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).
За змістом пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.
Згідно з п. 9 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04 2017 року № 261) стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.
Разом із тим судом установлено, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 29.09.2025 року № 1327 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Доказів поновлення відповідача на службі в поліції або її повторного прийняття після звільнення матеріали справи не містять.
30.09.2025 року відповідач ознайомлений з актом про відмову від ознайомлення з повідомленням, від підпису відмовилась.
Повідомлення про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, було надіслано поштою за місцем проживання відповідача, про що свідчать відповідні докази (чек із описом вкладення), однак доказів проведення відповідачем у встановлений строк добровільного відшкодування матеріали справи не містять.
Вирішуючи даний спір, суд вважає, що під відмовою від добровільного відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання слід кваліфікувати будь-яке діяння особи, унаслідок якого у власність державного органу не надійшла відповідна сума грошових коштів (тобто і як вчинок особи з приводу явного та очевидного демонстрування небажання ініціювати відповідний переказ безготівкових коштів чи внесення готівкових коштів до каси державного органу, так і бездіяльність з приводу ініціювання відповідного переказу безготівкових коштів чи внесення готівкових коштів до каси державного органу, виправдану різноманітними факторами, у тому числі і незгодою із сумою витрат).
Тож, у межах спірних правовідносин факт відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання визнається судом доведеним.
Розглядаючи справу та оцінюючи доводи відповідача з приводу непроживання у гуртожитку закладу вищої освіти протягом періоду навчання, суд виходить з того, що відповідно до пункту 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017р. №261; далі за текстом - Порядок №261), зазначений Порядок №261 визначає механізм відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням осіб у таких закладах, зокрема у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти з будь-яких підстав, крім визначених цим Порядком.
Згідно з пунктами 3-4 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у закладах вищої освіти здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання, крім витрат, пов`язаних із проходженням цією особою базової загальновійськової підготовки, і витрат за період залучення її до заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку під час воєнного стану.
При цьому Порядок №261 не містить положень, які б ставили відшкодування витрат або їх нарахування у залежність від факту проживання особи у гуртожитку закладу вищої освіти, а також не передбачає припинення нарахування витрат у разі проживання особи поза гуртожитком.
Пунктом 9 Порядку №261 визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких стягнення суми витрат припиняється, а саме у разі поновлення на навчанні особи або повторного прийняття особи на службу в поліцію, а також у випадках, прямо передбачених цим пунктом. Інших підстав для припинення нарахування чи стягнення витрат Порядком №261 не встановлено.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що обставина реального споживання відповідачем - колишнім курсантом послуги з проживання у гуртожитку навчального закладу не входить до предмету доказування згідно з ч.2 ст.73 КАС України, бо витрати державного органу на утримання курсанта під час навчання обумовлені саме фактом зарахування особи до особового складу навчального закладу, що і зумовлює виникнення у навчального закладу обов`язку забезпечити належні умови навчання та проживання.
Виконання державним органом означеного обов`язку з приводу забезпечення належних умов навчання та проживання об`єктивно вимагає завчасного планування та понесення відповідних видатків.
Відтак, обставини тимчасової фізичної відсутності курсанта під час навчання у приміщенні гуртожитку навчального закладу не звільняють такого курсанта від обов`язку відшкодування вже запланованих та понесених витрат державного органу на утримання курсанта.
До того ж, матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень фактичного проживання відповідача за іншими адресами у спірний період, зокрема: підтверджень сплати комунальних послуг за відповідними адресами чи інших належних доказів, які б об`єктивно підтверджували її постійне проживання поза гуртожитком Університету.
У матеріалах даної справи міститься копія договору оренди квартири (житлового приміщення) №1 від 01.09.2021 року, укладений між ОСОБА_1 (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем). 
Згідно з п. 10.3 цього договору строк договору починає свій перебіг з 01.09.2021 року та закінчується 01.09.2022 року. 
Відповідно до п.5.1 та п. 5.2 цього договору розмір щомісячної орендної сплати складає 2500 грн. Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 21 числа кожного наступного місяця, або кожні 3 місяці, у безготівковій формі, або на рахунок орендодавця.
Отже, відповідно до вищезгаданого договору орендна плата сплачується орендарем у безготівковій формі, або на рахунок орендодавця.
Однак підтверджень (платіжні доручення, чеки, квитанції, тощо) оплати відповідачем орендарю орендної плати в розмірі 2500 грн. щомісячно відповідачем до суду не надано.
Крім того, доказів подання та належної реєстрації рапортів курсанта з приводу надання дозволу на проживання за межами гуртожитку матеріали справи також не містять, а викладені вище міркування суду засвідчують, що результати розгляду названих рапортів не мають жодного юридичного значення в аспекті відшкодування витрат державного органу на утримання курсанта під час навчання.
Тож, твердження сторони відповідача про непроживання курсанта у гуртожитку протягом значної частини періоду навчання слід кваліфікувати у якості юридично неспроможних.
Окрім того, у ході розгляду справи відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що у період навчання у ДДУВС, після відрахування з числа курсантів чи після звільнення зі служби в Національній поліції України відповідач зверталася до Університету із запереченнями, скаргами або позовами щодо правильності та обґрунтованості розрахунку витрат, пов`язаних з її утриманням під час навчання.
Окремо суд зазначає, що згідно із суттю правових висновків постанов Верховного Суду від 13.02.2018р. у справі №826/18379/14 та від 18.06.2018р. у справі №805/3284/17-а питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Вирішуючи спір, суд відзначає, що у вимірі обставин даного спору непроживання курсанта в гуртожитку саме по собі не є передбаченою законом підставою для звільнення від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, адже положення ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» та положення Порядку №261 не містять положень, які б пов`язували звільнення від такого обов`язку з дистанційним навчанням.
Відтак, сам факт дистанційного навчання курсанта не припиняє та не скасовує обов`язку особи відшкодувати витрати державного органу на утримання курсанта під час навчання у разі настання передбачених законом підстав (у разі звільнення з публічної служби до визначеного законом моменту).
У визначений строк грошові кошти сплачені не були, при цьому матеріали справи не містять жодних доказів здійснення відповідачем платежу на виконання вимог повідомлення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не здійснив добровільного відшкодування витрат у визначений строк, а дії щодо з`ясування підстав та розміру нарахувань розпочав лише після його закінчення.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінивши здобуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах сформульована суб`єктом владних повноважень вимога витікає з відносин стосовно проходження громадянином України публічної служби у лавах Національної поліції України, стосується повернення у власність держави коштів, витрачених на утримання громадянина під час навчання у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, заявлена після настання події обізнаності відповідача із обов`язком відшкодувати конкретну суму витрат на утримання у закладі вищої освіти системи МВС України та за наявності факту відмови добровільного відшкодування.
Тому заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів підлягає до задоволення, позаяк не призводить до порушення прав та інтересів відповідача як учасника суспільних відносин.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи витрати, пов`язані з утриманням її у вищому навчальному закладі у сумі 124049,04 грн. відповідачем не відшкодовані, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки вказані витрати позивачем не понесені, відшкодуванню за рахунок відповідача вони не підлягають.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. 
Керуючись статями 72-77, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпровського державного університету внутрішніх справ (пр. Науки, буд. 26, м. Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ 08571446, p/p UA 268201720313221003201017468, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 124 049,04 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна