Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/897/26
Провадження № 2/542/667/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Шарової-Айдаєвої О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Карась В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (надалі також – позивач, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 424117 від 14 березня 2019 року в розмірі 92246 грн 40 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 88646 грн 40 коп.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 травня 2026 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 31) позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 32).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» посилалось на те, що 14 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» (надалі також – ТОВ «ФК «Верона») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 424117 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі з використанням електронного підпису, який відповідач відтворив шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер його мобільного телефону. 
Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Верона» надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3600 грн 00 коп.; дата надання кредиту: 14.03.2019; відсоткова ставка: 1,9% на добу.
Позивачем зазначено, що факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою, відповідно до якої 14 березня 2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3600 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
01 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 424117 від 14 березня 2019 року, укладеним із ОСОБА_1 .
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач просив стягнути із ОСОБА_1  загальну суму заборгованості в розмірі 92246 грн 40 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 88646 грн 40 коп.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 41-46), за змістом якого ОСОБА_1 просив відмовити ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування зазначив, що категорично заперечує факт підписання у електронній формі наданого проекту договору та отримання будь-яких коштів від ТОВ «ФК «Верона» (ТМ «Гроші всім»), оскільки у поданих матеріалах відсутні будь - які належні та допустимі докази того, що саме він підписував такий електронний договір, отримував одноразовий ідентифікатор, вводив код підтвердження або іншим способом висловлював волевиявлення на укладення договору.
Вказав, що матеріали справи не містять належних доказів отримання ним грошових коштів у сумі 3600 грн 00 коп. Зокрема, до матеріалів справи не долучено платіжних доручень, банківських виписок про перерахування кредитних коштів, документів щодо зарахування коштів на конкретний банківський рахунок або платіжну картку, інформації про належність йому відповідного рахунку чи платіжної картки, а також будь - яких інших документів, які б беззаперечно підтверджували факт отримання ним кредитних коштів. Надана позивачем внутрішня виписка не є належним доказом фактичного перерахування та отримання ним грошових коштів, оскільки складена самим кредитором та не підтверджена жодними первинними банківськими документами.
Також зазначив, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн».
Вказав, що позивач не надав детального та зрозумілого розрахунку нарахування процентів із зазначенням періодів, ставок, підстав нарахування та правового обґрунтування їх стягнення протягом понад семи років після закінчення строку кредитування.
Станом на судове засідання, що призначене на 09 год 30 хв 22 червня 2026 року, від позивача відповіді на відзив не надійшло. Судом встановлено, що відзив на позов представник позивача – Пархомчук С.В. отримав засобами поштового зв`язку 13 червня 2026 року. З огляду на те, що встановлений ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження строк на подачу відповіді на відзив сплинув, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 34), клопотань про відкладення не насилав, про причини неявки не повідомляв, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с. 5).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 36-39).
22 червня 2026 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи № 542/897/26 здійснювати без його участі. Вказав, що підтримує відзив на позовну заяву та надані заперечення щодо стягнення з нього судових витрат. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити повністю (а.с. 74).
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 , на підставі акцепта (заяви про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 424117 (надалі також – заява)) (а.с. 11-12) укладено кредитний договір № 424117, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 11-12).
Відповідно до умов заяви відповідач заповненням, підписанням і направленням цього акцепту відповідно до статей 638, 642 Цивільного кодексу України, прийняв (акцептував) пропозицію укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) та згодний з умовами оферти ТОВ «ФК «Верона». Даний акцепт про прийняття пропозиції позикодавця укласти електронний договір є його згодою, як позичальника, на укладення електронного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, шляхом заповнення та підписання цього акцепту на умовах, викладених в оферті, та на умовах, визначених у заяві.
Згідно з пунктом 1 заяви позикодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України (гривня) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених Договором.
Відповідно до пункту 2 заяви загальний розмір наданої позики (сума коштів, які позикодавець зобов`язується надати позичальникові за цим договором) складає 3600,00 гривень.
Згідно з пунктом 3 заяви строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 14.03.2019 по 11.04.2019 включно.
Відповідно до пункту 4 заяви проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення – на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка становить) 693,5 % від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована.
Згідно з пунктом 5 заяви загальна вартість позики становить 5,583.60 гривень.
Відповідно до пункту 6 заяви позикодавець надає позичальникові позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору.
Згідно з пунктом 7 заяви проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.
Відповідно до пункту 8 заяви позичальник зобов`язується повернути суму отриманої позики та сплатити нараховані проценти за користування позикою у строки, визначені в графіку платежів.
Згідно з пунктом 9 заяви сума платежу, дата платежу в рахунок повернення позики та сплати процентів, терміни їх нарахування та сплати, визначаються згідно із графіком платежів який містить розрахунок загальної вартості позики (суми наданої позики та сума процентів за користування позикою) із зазначенням періодичності, терміну та розмірів платежів позичальника. Повернення суми позики (грошові кошти, які позикодавець надав у позику, а позичальник отримав за цим договором) та сплата суми процентів здійснюється позичальником відповідно до графіку платежів.
Пунктом 13 заяви визначено, що строк дії цього договору складає 29 днів, починає свій перебіг з моменту одержання позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції та закінчується 11.04.2019.
Відповідно до пункту 15 заяви зокрема визначено, що підписанням цього акцепту позичальник підтверджує, що пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта), підписана позикодавцем у порядку статі 12 Закону України «Про електронну комерцію», та цей акцепт підписаний позичальником у порядку статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», разом складають єдиний електронний документ - електронний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщується в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті позикодавця. Цей електронний договір, укладений та підписаний вказаним способом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору використовував електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора, який був відправлений йому на номер мобільного телефону (а.с. 15).
Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Верона» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, і відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом.
Встановлено, що факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» вих. № 2026/ПО/25 від 07.04.2026, відповідно до якого зазначено про перерахування 14 березня 2019 року кредитних коштів у сумі 3600 грн 00 коп. на номер платіжної карти НОМЕР_1 , за договором 424117 (а.с. 23-24).
Підписавши 14 березня 2019 року кредитний договір № 424117, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.
Таким чином, ТОВ «ФК «Верона» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надало ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Судом встановлено, що 01 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір № 1-01/12/2023 відступлення права вимоги, пунктом 1.1. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому проваджені та усіх судових спорах, пов`язаному з правом вимоги (а.с. 16-17).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-01/12/2023 від 01 грудня 2023 року до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги за договором № 424117 від 14 березня 2019 року, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості – 92246 грн 40 коп., що складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та залишку по відсотках в розмірі 88646 грн 40 коп. (а.с. 14).
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 424117 від 14 березня 2019 року за період 14.03.2019-20.02.2026 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» складає: 92246 грн 40 коп., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 88646 грн 40 коп. (а.с. 13).
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору № 424117 від 14 березня 2019 рокуза відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 92246 грн 40 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 88646 грн 40 коп.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлено, що 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 424117 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 3600 грн 00 коп., строком на 29 календарних днів із відсотковою ставкою 1,9% на добу.
Як вбачається зі змісту кредитного договору шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідач прийняв пропозицію укласти договір (а.с. 12).
На заперечення відповідача, щодо підписання ним електронного договору та зазначення того, що довідка про ідентифікацію, яка містить відомості про одноразовий ідентифікатор, дату його відправлення та номер телефону не є належним та достатнім доказом укладення договору, суд зазначає, що вказана довідка містить номер мобільного телефону, який співпадає із номером, зазначеним відповідачем у відзиві на позовну заяву, отже вона є достатньою підставою вважати, про укладення договору саме із відповідачем, оскільки саме за цим номером відповідач отримав ідентифікатор для підпису договору.
Щодо аргументу відповідача про відсутність належних доказів факту перерахування кредитних коштів, суд зазначає, що позивачем надано лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» вих. № 2026/ПО/25 від 07.04.2026, відповідно до якого зазначено про перерахування 14 березня 2019 року кредитних коштів у сумі 3600 грн 00 коп. на номер платіжної карти НОМЕР_1 , за договором 424117 (а.с. 23-24).
Доказів (виписки по рахунку тощо) на спростування тієї обставини, що на номер платіжної карти НОМЕР_1 14 березня 2019 року кредитні кошти у сумі 3600 грн 00 коп. не були нараховані - відповідачем не надано.
Отже, суд оцінює критично аргументи відповідача відносно того, що договір не є укладеним та він не отримав кредитні кошти.
Суд зазначає, що позивачем належними чином доведений факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 3600 грн 00 коп.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за кредитним договором № 424117 від 14 березня 2019 року, що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту та простроченої заборгованості за процентами.
Щодо аргументу відповідача про не надання позивачем належних доказів набуття права вимоги, суд зазначає наступне.
ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на підставі договору № 1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01 грудня 2022 року набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 424117 14 березня 2019 року, отримало право вимоги щодо ОСОБА_1 відносно заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-01/12/2023 від 01 грудня 2023 року до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги за договором № 424117 від 14 березня 2019 року, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості – 92246 грн 40 коп., що складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та залишку по відсотках в розмірі 88646 грн 40 коп. (а.с. 14).
Факт оплати позивачем на користь ТОВ «ФК «Верона» згідно з договором відступлення прав вимоги № 1-01/12/2023 від 01 грудня 2023 року підтверджується наданою до суду квитанцією про виконання платіжної інструкції № 1162 від 30.12.2025 (а.с. 27).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Отже, позивачем надано належні докази набуття права вимоги ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 .
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 88646 грн 40 коп., суд зазначає таке. 
В силу частини 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Як вказав Верховний Суд у постанові Великої Палати від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). При цьому термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а друге значення – прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У згаданій постанові від 05.04.2023 Велика Палата Верховного Суду зокрема вказала: «…Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту – в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом…80. Отже, «користування кредитом» – це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору…».
Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, як вказано у постанові, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, а позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Отже, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Велика Палата прийшла до висновку, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, Велика Палата виснувала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення основного боргу та процентів за договором, нарахованих саме у порядку статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України.
Як вбачається з кредитного договору № 424117 від 14 березня 2019 року на суму кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. було встановлено погоджений сторонами строк користування кредитом – 29 календарних днів. 
Доказів пролонгації цього договору суду не надано. При цьому, як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-01/12/2023 від 01.12.2023 сума заборгованості за процентами у розмірі 88646 грн 40 коп. існувала станом на дату відступлення права вимоги первинним кредитором позивачу, тобто станом на 01 грудня 2023 року (а.с. 14).
Так, умови пропозиція укласти кредитний договорів № 424117 від 14 березня 2019 рокупередбачали можливість його пролонгації. Зокрема, відповідно до підпункту 5.4.6. пункту 5.4. пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 424117 від 14 березня 2019 року, позичальник має право: вносити клопотання про перенесення строків (терміну) здійснення платежів, пролонгацію дії договору, реструктуризацію заборгованості при виникненні незалежних від нього обставин, тимчасових фінансових або інших труднощів шляхом письмового звернення до позикодавця за умови належного документального підтвердження таких обставин або через особистий кабінет позичальника.
Суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодного клопотання, здійсненого від імені відповідача, відповідного до пункту 5.4. пропозиції, на підтвердження факту пролонгації договору понад 29 днів.
За відсутності належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про її волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного строку кредитування відбулася пролонгація кредиту.
Відповідно до пункту 9.4 пропозиції вбачається можливість автоматичної пролонгації кредитного договору, якщо позичальник повністю сплатив нараховані проценти за весь строк користування позикою не пізніше останнього дня цього строку. Поряд з цим, суд зазначає, що доказів вчинення таких, дій, що передбачені п. 9.4 Пропозиції, позивачем не надано, з огляду на що суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність атоматичної пролонгації.
Крім того, суд акцентує увагу, що така пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 424117 від 14 березня 2019 року, взагалі не містить підпису відповідача, з огляду на що, відсутні підстави вважати, що відповідач погоджувався на такі умови пролонгації. В той час, як акцепт взагалі не містить умов щодо пролонгації.
Отже, враховуючи викладені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень статей 625, 1048 ЦК України, кредитор вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку користування кредитом, тобто з 14 березня 2019 року по 11 квітня 2019 року. Починаючи з 12 квітня 2019 року, первісний кредитор не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення статті 625 ЦК України. Вимоги у порядку статті 625 ЦПК України позивачем заявлено не було.
За умовами укладеного між сторонами договору ТОВ «ФК «Верона»надало відповідачу кредит в розмірі 3600 грн на строк 29 днів. Договором передбачено сплату відсотків за користування грошовими коштами за процентною ставкою у розмірі 1,90 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 4 заяви.
Таким чином, відповідно до умов договору за час користування коштами відповідач мав сплатити відсотки у розмірі 1983 грн 60 коп. (3600 грн х 1,9% х 29 днів = 1983 грн 60 коп.).
З огляду на наведене та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3600 грн 00 коп. та заборгованості за процентами у сумі 1983 грн 60 коп. (нараховані в межах строку дії кредитного договору).
При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на викладене, враховуючи наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором № 424117, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за договором в розмірі 5583 грн 60 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 1983 грн 60 коп.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. (а.с. 6).
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 6,05 % з розрахунку: 5583 грн 60 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 92246 грн 40 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 6,05% (відсоток задоволених позовних вимог).
Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 161 грн 07 коп. із розрахунку: 2662 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 6,05 % (відсоток задоволених позовних вимог).
Надаючи оцінку вимогам позивача та відповідача про стягнення зі сторін відповідно витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвокатів у справі, суд зазначає наступне.
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 13000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду копію договору № 09/07/2025 про надання правової допомоги від 09 липня 2025 року, укладеного ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» із адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем (а.с. 18-19), додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09 липня 2025 року, датовану 20 січня 2026 року, відповідно до якої сторони погодили змінити розмір правової допомоги адвоката (а.с. 20), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката гр. ОСОБА_2 серії КС № 8096/10 від 18 липня 2019 року (а.с. 25),список згрупованих поштових відправлень № 21084-02-4-20, з якого вбачається направлення ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками, сума відправлення – 55 грн, список згрупованих поштових відправлень № 107, з якого вбачається направлення ОСОБА_1 заяви про розподіл судових витрат, сума відправлення – 55 грн (а.с. 54), рахунок на оплату правничої допомоги № 15.06.2026-105 від 15.06.2026 на суму 13000 грн (а.с. 57).
На підтвердження факту отримання позивачем ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» послуг адвоката та понесених витрат на правову допомогу позивачем надано, зокрема: акт отримання правової допомоги від 15 червня 2026 року із зазначенням найменування та вартості послуг, а саме: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та ОСОБА_1 в рамках кредитного договору № 424117 від 14 березня 2019 року (1 година - 2500 грн 00 коп.), складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики (2,5 години - 6250 грн 00 коп.), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 години - 3750 грн 00 коп.), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції (500 грн 00 коп.). Усього: 5 год 00 хв. - 13000 грн 00 коп. (а.с. 56), рахунок № 15.06.2026-105 від 15 червня 2026 року (а.с. 57), платіжна інструкція № 2850 від 15 червня 2026 року на суму 13000 грн 00 коп., призначення платежу: правнича допомога згідно з договором про надання правової допомоги від 09.07.2025, згідно з рахунком № 15.06.2026-105 (а.с. 58), 
Надаючи оцінку клопотанню представника позивача про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням вищенаведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги, є неспівмірним з вартістю послуг, оплачених позивачем. 
Надана представником позивача правнича допомога оцінена на 12500 грн, що не відповідає рівню складності даної справи та критерію розумності.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір правової допомоги до 4000 грн.
Щодо включення позивачем до розміру витрат - канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправку поштової кореспонденції у розмірі 500 грн 00 коп., то суд зазначає, що у цій частині витрати позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем надано докази понесення витрат лише на поштове відправлення відповідачу на суму 55 грн 00 коп. (а.с. 22) та 38 грн (а.с. 54).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 242 грн 00 коп., з розрахунку: 4000 грн (сума зменшеної правової допомоги) х 6,05% (відсоток задоволений позовних вимог), та витрати пов`язані з розглядом судової справи (канцелярські витрати) в сумі 93 грн 00 коп., оскільки саме такі суми є співмірними із ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг та підтверджується наданими до суду документами.
Відповідачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір № 171 про надання (правової) правничої допомоги від 18 червня 2026 року (а.с. 64), додаткову угоду № 1 до договору № 171 про надання (правової) правничої допомоги від 18 червня 2026 року (а.с. 65), копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Головком І.І. (а.с. 66), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 960 (а.с. 67).
Відповідно до пункту 2.2. додаткової угоди № 1 до договору № 171 про надання (правової) правничої допомоги від 18 червня 2026 року вказано фіксована частина гонорару за: надання первинної правової консультації відповідачу Бодаку С.А., вивчення наданих документів, аналіз матеріалів справи № 542/897/26, провадження № 2/542/667/26 за позовом ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та формування правової позиції - сума 1500 грн; складання до суду заяви про залучення адвоката Головка І.І., до участі у справі та надання попереднього розрахунку судових витрат - сума 1000 грн; складання заперечення на заяву про розподіл судових витрат по справі № 542/897/26 поданою позивачем - сума 3000 грн; складання заяв та інших процесуальних документі по справі (один документ ) - сума 500 грн; представництво інтересів відповідача в Новосанжарському районному суді по справі 542/897/26 (одне судове засідання) - 1000 грн.
У пункті 3.2 додаткової угоди № 1 до договору № 171 про надання (правової) правничої допомоги від 18 червня 2026 року, зокрема, зазначено, що після завершення певного етапу роботи або щомісячно (не пізніше 1 числа наступного місяця) адвокат надає клієнту акт та детальний опис робіт із зазначенням вичерпного переліку дій, дат їх виконання, а у пункті 3.4. зазначено, що клієнт зобов`язаний розглянути, підписати акт та оплатити виставлений рахунок протягом трьох календарних днів з моменту його отриманні, або надати письмові обґрунтовані заперечення.
Поряд із цим, відповідачем не надано до суду ані акта із зазначенням здійснення адвокатом переліку дій, дат їх виконання, ані рахунку, ані документів щодо оплати відповідачем наданих адвокатом послуг.
У зв`язку із викладеним у задоволенні клопотання відповідача про стягнення із позивача витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у справі, слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (ЄДРПОУ 44002941, вул. Саперне Поле, буд. 12, нежитлове приміщення 1008, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 424117 від 14 березня 2019 року у загальному розмірі 5583 грн 60 коп. (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три гривні шістдесят копійок), що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3600 грн 00 коп. (три тисячі шістсот гривень) та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 1983 грн 60 коп. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят три гривні шістдесят копійок).
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (ЄДРПОУ 44002941, вул. Саперне Поле, буд. 12, нежитлове приміщення 1008, м. Київ) витрати зі сплати судового збору в сумі 161 грн 07 коп. (сто шістдесят одна гривня сім копійок), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 242 грн 00 коп. (двісті сорок дві гривні) та витрати, пов`язані з розглядом судової справи (канцелярські витрати), в сумі 93 грн 00 коп. (дев`яносто три гривні).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У стягненні витрат  ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», ЄДРПОУ 44002941, вул. Саперне Поле, буд. 12, нежитлове приміщення 1008, м. Київ, 01042;
відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,АДРЕСА_1 .

Суддя   О.О. Шарова-Айдаєва