Справа №727/3147/26 
Провадження №3/727/682/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Чернівці
Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Терещенко О.Є., розгля-нувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопору-шень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КпАП України, –

встановив:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №844710 від 28.02.2026 року, ОСОБА_1 28.02.2026 року о 20 год. 11 хв. АДРЕСА_1 , вчиняла домашнє насильство психологічного характеру, а саме кричала та словесно погрожувала стосовно свого чоловіка ОСОБА_2 , тим самим завдала психологічної шкоди здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №749173 від 28.02.2026 року о 20 год. 11 хв. АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру в сторону свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме спілкувалась з ним на підвищених тонах та кричала у присутності своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала шкоди психологічному здоров`ю дитини, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала обставини, наведені у про-токолах про адміністративні правопорушення. Пояснила, що зазначеного у протоколах дня у неї дійсно виник конфлікт з чоловіком ОСОБА_2 , проте нею не вчинялось жодних насильницьких дій по відношенню до останнього. Зазначила, що даний кон-флікт виник на ґрунті взаємних неприязних відносин, які вже довгий час тривають че-рез втрату подружжям почуття любові та поваги один до одного.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини, наведені у протоколах про адміністративне правопорушення та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали адміністратив-ної справи, суд приходить до наступних висновків.
За змістом ст.245 КпАП України, завданнями провадження у справах про ад-міністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню ад-міністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне пра-вопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст.252 КпАП України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьо-му, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на скла-дання протоколів.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окре-мий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.
З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст.278 КпАП України покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.
Диспозицією ч.1 ст.173-2 КпАП України передбачено адміністративну відпові-дальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосу-вання насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслі-дування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав гро-мадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, поля-гає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існу-вання обов`язкової ознаки – завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю по-терпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КпАП Ук-раїни, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної від-повідальності, вчинила домашнє насильство.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкри-ти суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях по-рушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домаш-ньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сек-суального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім по-дружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє на-сильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення та-ких діянь.
Відповідно до положень ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та проти-дію домашньому насильству» психологічне насильство це така форма домашнього на-сильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, прини-

ження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевияв-лення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викли-кали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спри-чинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди пси-хічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стуса-ни, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, на-несення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького ха-рактеру.
Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, упов-новажених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопо-рушення).
При цьому, уповноваженими особами до протоколу про адміністративне право-порушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих діянь, свідки правопорушення, неупередженість яких не викликала б у суду сумніву - не встановлені. Так, до матеріалів справи долучено відеозапис, на якому зафіксовано при-їзд працівників поліції за викликом потерпілого та подальше складення процесуальних документів (складання протоколу, відібрання пояснень у сторін), а також події, які цьому передували. Разом з тим, з переглянутих відеозаписів, суд може лише конста-тувати, що між сторонами склались тривалі неприязні відносини, на ґрунті яких між останніми виникають сварки та непорозуміння. 
При цьому, матеріалами справи не доведено вчинення ОСОБА_1 про-типравних дій відносно ОСОБА_2 .
Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне право-порушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або по-силюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не ма-ють. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Так, 19.12.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Ко-дексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024, яким стаття 173-2 «Вчинення домашнього насильства» викладена в такій редакції:
«Вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідуван-ня, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має пе-редбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістде-сяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до де-сяти діб.\

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від трьох до п`ятнадцяти діб».
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли діяння фі-зичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою настання фізич-ної або психологічної шкоди.
Консультаційний висновок спеціаліста, наданий потерпілим ОСОБА_2 , під-тверджує наявність в останнього гострої реакції на стрес. Проте, даний висновок не встановлює прямий причинно-наслідковий зв`язок між подією, яка наведена у вище-вказаних протоколах та фактичним станом потерпілого, оскільки вказаний висновок наданий 30.04.2026 року, тобто майже через два місяці після події, яка наведена у про-токолах.
Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним ви-роком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невину-ватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сто-рона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його ви-правдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви що-до доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення об-ставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №366 73/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопо-рушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не пе-редбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду кон-кретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була ві-дома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чи-ном, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні яко-го певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшу-кувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чи-ном, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав лю-дини і основоположних свобод.
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і пуб-лічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім 

судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколах про адміністративні пра-вопорушення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КпАП України, суд вважає, що її вина у вчиненні адміні-стративних правопорушень - не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283 КпАП України, суд -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміні-стративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та вчинення адміні-стративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду, через Шевченківський район-ний суд міста Чернівці, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.Є.Терещенко