Справа № 946/10086/25 
Провадження № 3/946/97/26

У К Р А Ї Н А
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

06 травня 2026 року         м. Ізмаїл 
Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., за участю секретаря судового засідання Калєвої С.С., притягуваного ОСОБА_1 , захисника Тузлукової І.П., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

встановив:
ОСОБА_1 12.12.2025 о 12:05 годині по вул. Дружби, 31 в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області керував транспортним засобом – мопедом марки «LEADER ML50» державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився, порушивши п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Притягуваний ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 12.12.2025 о 12:00 год. він дійсно керував мопедом, після його зупинки працівниками поліції він проходив огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газанолізатора, який показав щось, проте він зазначив, що не вживав спиртних напоїв. Працівники поліції пояснили йому, що для нього краще відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, мотивувавши це тим, що він пенсіонер і йому за це нічого не буде. Він погодився на їх пропозицію та на камеру відмовився від огляду на стан сп`яніння. Оскільки він вже діставав свої документи для пред`явлення на вимогу поліцейських під час зупинки, тому вони вже були в кишені куртки, що видно на відеозаписі, хоча перед цим лежали у внутрішній кишені. При цьому в силу свого віку він не розумів наслідків таких своїх дій. Після того, як поліцейські склали якісь документи вони йому щось прочитали, але він не зрозумів, що це було. Вже вдома він уважно ознайомився з протоколу, що йому вручили, та зрозумів, що відносно склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Якби він знав наслідки такої відмови від огляду на стан сп`яніння, то він неодмінно би погодився на огляд в закладі охорони здоров`я. Він хоча й отримував посвідчення водія, але дуже давно, тому він не пам`ятає ПДР, в тому числі і положення п. 2.5.
Також до суду надійшло клопотання захисника Тузлукової І.П., в якому вона просить закрити провадження по справі, пославшись на те, що відповідно до наявних відеозаписів, доданих до матеріалів справи, процедура огляду поліцейськими ОСОБА_1 на стан вживання алкоголю була здійснена формально, без роз`яснення водію ОСОБА_1 ознак вживання алкоголю, без роз`яснення процедури та наслідків відмови від проходження огляду, без пред`явлення направлення на медичний огляд. Крім того, працівник поліції не надав ОСОБА_1 можливості скористатися послугами адвоката, враховуючи, що ОСОБА_1 через свій похилий вік об`єктивно сам не міг здійснювати захист своїх законних прав та інтересів. Захисник також зазначила, що з матеріалів справи та доданих відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за які його можна було зупинити, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції він взагалі не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.
Крім того, захисник Тузлукова І.П. зазначила, що як на відеозаписі, так і в матеріалах справи органом поліції не надано жодних даних про технічні характеристики засобу фіксації, за допомогою якого здійснено відеозйомку. З відео також вбачається, як працівники поліції пропонують водію поїхати в лікарню, але при цьому не пояснюють мети та з яких підстав, не пояснюючи виявлені ознаки сп`яніння, а пропонуючи прилад Драгер, не пояснюють водію, що це за прилад, для чого він і мету його використання. Ба більше, на думку захисника, відео не містить повної безперервної картини з моменту спілкування з водієм та до складання протоколу. Також, захисник звернула увагу на те, що відео файли не було підписано ЕЦП, тому відео, надані до суду поліцейськими як докази порушення водієм ПДР, є неналежними. Крім того. працівником поліції під час складання протоколу було порушено п. 5.4. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.02.2009 №77, в якій зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я посадова особа Державтоінспекції МВС в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. З матеріалів справи вбачається, що письмового направлення до медичного закладу ОСОБА_1 від працівника поліції не отримував. Крім того, працівник поліції в направленні власноручно зазначив неіснуючу медичну установу, а саме до закладу охорони здоров`я «Ізмаїльська МЦЛ» без зазначення коду ЄДРПОУ та офіційної адреси закладу. 
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , його вина у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю підтверджується дослідженими судом доказами.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі – огляд на стан сп`яніння), а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Одним із заходів правового режиму воєнного стану відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Порядок цього особливого режиму затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, яким і передбачена можливість перевірки документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, затримання транспортних засобів, проведення їх огляду. Враховуючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався у встановленому порядку, востаннє перед розглядуваною подією воєнний стан продовжений ще на 90 діб Указом Президента України №793/2025 від 20.10.2025, затвердженого Законом України №4643-IX від 21.10.2025, то зупинка транспортного засобу притягуваного 12.12.2025 повністю була правомірною.
Більше того, навіть за умови безпідставного затримання транспортного засобу, внаслідок чого у його водія будуть виявлені поліцейським ознаки вчинення правопорушення, такий поліцейський в силу ст.ст. 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язаний виконати завдання поліції, а саме забезпечити публічну безпеку і порядок та вжити заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень і припинити виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
На відеозаписі події правопорушення з відеотехніки службового транспортного засобу зафіксовано, як ОСОБА_1 керував транспортним засобом – мопедом марки «LEADER ML50» державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого був зупинений працівниками поліції.
Також на відеозаписі події правопорушення зафіксовано, як працівники поліції неодноразово пропонували притягуваному ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці поліцейським за допомогою технічних засобів або лікарем в медичному закладі, однак притягуваний ОСОБА_1 в обох випадках відмовився від цього, зазначивши, що не вживав спиртні напої, тому не має сенсу проходити огляд, крім того, з його слів, вживав «позавчора» десь 50 – 100 гр горілки. Після цього поліцейським чітко було повідомлено ОСОБА_1 про те, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, але ОСОБА_1 не виказав жодного заперечення з приводу цього. Він також не виказав жодного заперечення і під час оголошення йому змісту протоколу про адміністративне правопорушення після його складання, підписавши його та зробивши власноручно відмітку про те, що від пояснень відмовляється.
З урахуванням викладеного, є необґрунтованими посилання захисника на те, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не міститься інформація щодо роз`яснення прав та обов`язків притягуваному ОСОБА_1 , оскільки про те, що права притягуваному ОСОБА_1 були роз`яснені свідчить його особистий підпис у самому протоколі, це також вбачається і з відеозапису. Суд також відкидає посилання сторони захисту не те, що працівник поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не надав ОСОБА_1 можливості скористатися послугами адвоката, адже ОСОБА_1 про це на заявляв, і, крім того, чинним законодавством, зокрема КУпАП, не передбачено зупинення проведення процесуальних дій щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення в разі виявлення особою бажання скористатися правовою допомогою. До того ж, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист вже безпосередньо під час розгляду справи в суді, чим він, власне, і скористався. 
Суд також не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що до протоколу долучено відео, яке не містить повної безперервної картини з моменту спілкування з водієм та до складання протоколу, бо відсутність деяких фрагментів відеозаписів не впливає на процедуру проведення огляду та її наслідки з огляду на те, що за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали відеозапису саме під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння, який, власне, і долучений до протоколу. Обов`язок долучення до протоколу про адміністративне правопорушення інших матеріалів відеозапису вказаною нормою не передбачений, у зв`язку з чим це є правом, а не обов`язком особи, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.
Крім того, суд звертає увагу на те, що норми КУпАП не передбачають обов`язкового засвідчення електронним цифровим підписом (КЕП/ЕЦП) відеофайлів, які є додатками до протоколу про адміністративне правопорушення та долучення яких є обов`язковим в силу ч. 2 ст. 266 КУпАП, якою, зокрема, не передбачений обов`язок посвідчення таких матеріалів відеозаписів КЕП/ЕЦП. Враховуючи, що матеріали відеозапису під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2025, а не окремим документом (відеозаписом), що не пов`язаний з протоколом про адміністративне правопорушення, а також те, що протокол складений та підписаний поліцейським, що вбачається із самого змісту протоколу, то у суду не виникають сумніви в автентичності та дійсності цього додатку у виді відеозапису. Відеозаписи оцінюються судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ст. 251 КУпАП, а відсутність КЕП/ЕЦП на таких файлах (що є необов`язковим) не є підставою для визнання їх недопустимими. Сам факт долучення відеозапису уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення підтверджує його походження та зв`язок із обставинами викладеними в протоколі. До того ж, сам притягуваний ОСОБА_1 не заперечив дійсність обставин, зафіксованих на долученому до протоколу відеозаписі, ба більше, ОСОБА_1 підтвердив, що вказані обставини дійсно мали місце, що він дійсно відмовився від огляду на відеокамеру, але зробив він це за вказівкою поліцейських.
Тому суд відкидає посилання сторони захисту не те, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння є недопустимим та неналежним доказом.
Вказані обставини справи також підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, згідно з якими ОСОБА_1 12.12.2025 о 12:05 годині керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, але відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку. Суд визнає цей доказ таким, що складений повноважною особою, а саме поліцейським Пустовітом В.В., який відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП є уповноваженою особою органів Національної поліції на складання протоколів про адміністративні правопорушення, у тому числі за ст. 130 КУпАП. Дані цього протоколу також повністю узгоджуються з даними долученого до нього відеозапису, а також з поясненнями ОСОБА_1 в тій частині, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння на відеокамеру. При цьому посилання захисника про те, що в протоколі, начебто, не зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення, а зазначено лише місце складання протоколу, не відповідають дійсності, оскільки з протоколу чітко вбачається, що таке місце зазначено. Що стосується, начебто, зазначення невірного номеру телефону, то ці дані не є обов`язковими для вказівки в протоколі про адміністративне правопорушення, і, крім того, ці дані були внесені зі слів самого притягуваного, який, до того ж, посвідчив їх правильність своїм підписом. Притягуваний жодним чином не був обмежений з можливістю більш детального ознайомлення зі змістом протоколу на місці його складання.
Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі – Інструкція) та інших нормативно-правових актів.
Зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП випливає, що оглядові на стан алкогольного сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
А за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП, огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я тільки лише у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі її незгоди з його результатами.
Враховуючи, що до протоколу долучені матеріали відеозапису, на яких зафіксована процедура початку проведення огляду, зокрема, пропозицію поліцейського його пройти, то в даному випадку в силу наведеної ч. 2 ст. 266 КУпАП не було необхідним залучення свідків. Тому суд відкидає посилання захисника на це.
Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положенні» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, серед яких запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, які були виявлені поліцейським у притягуваного ОСОБА_1 , а тому були підставами для проведення його огляду. 
Ані вказаною Інструкцією, ані іншими нормативними документами не передбачений обов`язок поліцейського оголошувати вголос конкретні ознаки, які дають йому підставі вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння. Такі ознаки наведені у письмовому вигляді у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд також не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з неврученням особі направлення на медичний огляд, а також у зв`язку з тим, що в долученому до протоколу про адміністративне правопорушення направлені, начебто, зазначений неіснуючий медичний заклад, оскільки відповідно до наведених положень ч. 3 ст. 266 КУпАП та Інструкції направлення особи до закладу охорони здоров`я здійснюється тільки лише у разі її незгоди на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі її незгоди з його результатами, а також у разі відсутності відмови від огляду цієї особи в закладі охорони здоров`я. Абсолютно очевидним та логічним з огляду на наведені нормативні акти видається, що направлення на огляд водія транспортного засобу в медичний заклад складається тільки в разі, якщо особа не відмовилась від такого огляду і він може і має бути проведений. А якщо особа на місці зупинки транспортного засобу під відеозапис або в присутності двох свідків відмовилась від проведення огляду на стан сп`яніння як поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, так і в медичному закладі, то в даному випадку складання направлення на огляд в медичному закладі є недоцільним та не є необхідним, адже такий завідомо не може бути проведений і не буде проведений в силу наперед відомої відмови особи від цього. Тобто жодного сенсу немає складати завідомо невиконуваний (нікчемний) документ. Чинними нормативними актами не передбачена можливість примусового доставлення особи до медичного закладу. В такому разі лише настає відповідальність особи, що відмовилася від огляду як поліцейським, так і в медичному закладі, за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Більше того, чинним законодавством не передбачена обов`язковість вручення особі направлення на огляд в медичному закладі, у тому числі у випадку, якщо така особа відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння як поліцейським, так і в закладі охорони здоров`я, що випливає з наведених норм чинного законодавства, зокрема з Інструкції, а також повністю узгоджується зі змістом направлення, що затверджений Додатком 1 до Інструкції. По-перше, Інструкція не містить положення про обов`язковість вручення направлення на огляд в медичний заклад водію, тоді як абз. 2 п. 10 розділу ІІ цієї Інструкції містить положення про обов`язкове вручення водію одного з примірників акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що складається поліцейським за наслідками проведеного ним огляду. По-друге, в змісті направлення, на відмінну від змісту акту огляду, взагалі не передбачена можливість його підписання особою, яка направляється для огляду в заклад охорони здоров`я, у тому числі й про його отримання. По-третє, в направленні містяться такі графи, як «огляд проводився за допомогою» та «результати огляду», які явно передбачають проведення самого огляду. 
Як було вище наведено, з матеріалів справи та долучених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, у тому числі і закладі охорони здоров`я, однак останній від проходження такого огляду відмовився. Саме тому не було жодних підстав для складання поліцейським направлення для проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, тим більше, і для його вручення притягуваному. З цих же мотивів у поліцейського не було жодних підстав також складати й акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки огляд поліцейським також не був проведений. У зв`язку з викладеним, суд не бере до уваги долучені до протоколу акт та направлення, як неналежні докази, оскільки їх дані не можуть бути використані при вирішенні питання про відмову особи від огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Однак, з сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 в порушення вимог вказаного п. 2.5. ПДР на вимогу поліцейських пройти у встановленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що він відмовився від огляду за вказівкою поліцейських і йому не були відомі наслідки такої відмови в силу його віку не можуть бути прийняті до уваги судом, адже він був зобов`язаний виконати імперативні вимоги наведеного п. 2.5. ПДР, незалежно від будь-якої думки чи вказівки, у тому числі поліцейських. В будь-якому разі, вказані обставини не звільняли притягуваного як водія транспортного засобу виконати обов`язок, встановлений п. 2.5. ПДР пройти огляд на стан сп`яніння. Вказане формулювання зазначеного п. 2.5. ПДР свідчить про те, що ця норма є імперативною та зобов`язального характеру, а тому у притягуваного як водія транспортного засобу не було іншого альтернативно можливого варіанту як пройти саме медичний огляд на стан сп`яніння, від чого, власне, притягуваний чітко та категорично відмовився, що вбачається з досліджених доказів, у тому числі з відеозапису.
Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Враховуючи, що притягуваний є повнолітньою дієздатною особою, приступив до використання транспортного засобу, що є джерелом підвищеної небезпеки, тим більше має право керування транспортними засобами, то він був зобов`язаний неухильно дотримуватися встановлених ПДР, у тому числі наведеного п.2.5. щодо обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння. А незнання ним наслідків такої відмови відповідно до ст. 68 Конституції України не звільняє його від юридичної відповідальності за це.
При цьому при визначенні нормативного акту, що передбачає відповідальність за вчинене  ОСОБА_1  правопорушення суд виходить з такого. 
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 ПДР.
Після ухвалення вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України та внесення змін до неї стаття 121 КУпАП неодноразово змінювалася, та станом на час розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, поняття «транспортні засоби» визначено у ч. 12 ст. 121 КУпАП, згідно якій під транспортними засобами слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
При цьому слід звернути увагу на те, що у примітці до ст. 286 КК дещо по іншому визначене поняття транспортного засобу, а саме відповідно до неї під транспортними засобами слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.
Відмінність полягає у тому, що ч. 12 ст. 121 КУпАП до транспортних засобів, окрім інших, віднесені інші транспортні засоби, а приміткою до ст. 286 КК – інші механічні транспортні засоби. Ці поняття не є тотожними, і кожне з них визначене у п. 1.10. ПДР.
Так, згідно п. 1.10. ПДР механічний транспортний засіб – це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна; цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Тоді як транспортний засіб – це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Отже, особливістю механічного транспортного засобу є приведення його в рух з допомогою двигуна, тоді як для транспортного засобу ця особливість не властива, це лише пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто поняття «транспортний засіб» є більш широким ніж поняття «механічний транспортний засіб» та перше поняття охоплює друге. Відмінність механічного транспортного засобу від транспортного засобу полягає в обов`язковій наявності двигуна у першому або електродвигуна потужністю понад 3 кВт, і у необов`язковій його (їх) наявності у другому.
Виходячи з викладеного та з п. 1.10. ПДР, не всі транспортні засоби є механічними транспортними засобами, але всі механічні транспортні засоби є транспортними засобами, зокрема, велосипед та причіп є транспортними засобами, але не механічними.
Враховуючи, що до сфери регулювання ч. 12 ст. 121 та ч. 1 ст. 130 КУпАП віднесені адміністративні правопорушення на транспорті, а також ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено предметом адміністративної відповідальності саме «транспортний засіб», а не «механічний транспортний засіб», то саме положення норм КУпАП, а не положення примітки до ст.286 КК слід застосувати при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення, як спеціальних норм. А тому відповідальність за ст.130 КУпАП настає при описаних в її диспозиції обставин під час керування саме «транспортними засобами» в розумінні ч. 12 ст. 121 КУпАП.
Крім того, слід звернути увагу також на таке.
Пунктом 1.10. ПДР встановлено, що мопед – це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Крім того, п. 2.13. ПДР передбачено, що мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт належать до транспортних засобів категорії А1.
При цьому слід зазначити, що наведеними положеннями ПДР не визначено особливості конструкції цих транспортних засобів, а лише визначені обов`язкові їх ознаки – для мопеду (інших двоколісних транспортних засобів) це двоколісність та двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Тому при визначенні поняття мопеду та іншого двоколісного транспортного засобу слід виходити саме з основних ознак, що наведені у вказаних нормах.
Тому, і мопед, і інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт, відносяться до транспортних засобів, та об`єм і потужність двигуна при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, оскільки всі вони відносяться до транспортних засобів.
Отже, враховуючи, що  ОСОБА_1  керував двоколісним транспортним засобом, який має двигун, то незалежно від його потужності  ОСОБА_1 керував транспортним засобом в розумінні ч. 12 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підпадає під регулювання ст. 130 КУпАП.
Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення вказує на те, що він вчинив грубе порушення порядку користуванням правом керування транспортного засобу, що відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП є однією з підстав для накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.
Відповідно до даних довідки начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 13.12.2025, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 від 21.06.1981.
Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.
В силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2026, що складає 665,60 грн.
Керуючись ст. ст. 283 – 285 КУпАП, суд –

постановив:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду     І.І. Яковенко