Справа № 211/1894/26
Провадження № 2/211/3320/26

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ткаченко С.В.,
за участю секретаря судового засідання –Бодрухіній Є.А.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_1 , посилаючись на купівлю її за особисті кошти та відмову нотаріуса в посвідченні договору про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог позивачкою зазначено про перебування її з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1989 року, який було між ними розірвано 05 червня 1997 року. Однак у зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу вказаної квартири від 03.05.2023 зазначено про згоду колишнього чоловіка на придбання квартири, вона звернулась до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору про поділ спільного майна подружжя. Нотаріус відмовила у посвідченні. Оскільки вказане майно не являється об`єктом спільно набутого за час шлюбу майном, тому з метою захисту належного на праві особистої власності майна, просить вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, де просить суд визнати його особистою приватною власністю житловий будинок А-1 загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 24 кв.м. з господарчими побудовами: літньою кухнею Б загальною площею 24,4 кв.м., вбиральнею В загальною площею 1,7 кв.м., літнім душем Г загальною площею 1,9 кв.м., сараєм Д загальною площею 13,6 кв.м., погребом З загальною 9,2 кв.м., сараєм К загальною площею 4,3 кв.м., гаражем (тимчасовим) Ж, огорожею № 1-3, водоколонкою І, замощенням ІІ, розташованими на земельній ділянці площею 0,05 га кадастровий номер 1211000000:03:233:0024 за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на відмову нотаріуса у посвідченні між ним з відповідачкою договору про поділ спільного майна подружжя та вказавши обставини, аналогічні викладеним у первісному позові. З метою захисту належного на праві особистої власності майна, просить вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року прийнято до розгляду зустрічний позов.
У судове засідання сторони не з`явилися,про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.
Згідно поданої до суду заяви,позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить проводити розгляд справи за її відсутності, на вимогах первісного позову наполягає, вимоги зустрічного позову визнає повністю.
Згідно поданої до суду заяви, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах зустрічного позову наполягає, вимоги первісного позову визнає повністю.
Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи, що відповідачі позовні вимоги визнали, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1989 року. який 05 червня 1997 року між ними розірваний.
03 травня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 придбала квартиру загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., що розташована на адресою: АДРЕСА_3 .
У пункті 11 вказаного договору зазначено про згоду чоловіка ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на придбання вказаного нерухомого майна, яке в подальшому буде спільною сумісною власністю.
Крім того, 20 червня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою, ОСОБА_2 придбав житловий будинок А-1 загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарчими побудовами: літньою кухнею Б, вбиральнею В, літнім душем Г, сараєм Д, погребом З, сараєм К, гаражем Ж, огорожею № 1-3, водоколонкою І, замощенням ІІ, розташованими на земельній ділянці площею 0,05 га кадастровий номер 1211000000:03:233:0024 за адресою: 
АДРЕСА_2 пункті 4.9 вказаного договору зазначено, що покупець ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , яка надала згоду на придбання вказаного нерухомого майна покупцем.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 
Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Разом з тим, указані норми Сімейного кодексу України не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин, оскільки за матеріалами справи шлюб між сторонами розірвано 05 червня 1997 року, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманих приватним нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до реєстру, про що свідчить відповідне повідомлення, а отже спірне майно придбано 03 травня 2023 року ОСОБА_1 та 20 червня 2017 року ОСОБА_2 у період відсутності між ними шлюбних відносин і до вказаного майна не може бути застосовано режим спільного сумісного майна подружжя.
Підстави зазначення в договорах купівлі-продажу нерухомого майна (квартири та домоволодіння) згоди колишніх з подружжя на придбання спірного майна, суду не відомі.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Ураховуючи наявність в матеріалах справи заяв сторін про визнання первісного та зустрічного позовів, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, бо збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог за первісним та зустрічним позовами.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки вимога про відшкодування судових витрат сторонами не заявлялась, вони залишаються за ними.
Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності – повністю.
Визнати квартиру загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 – особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності – повністю.
Визнати житловий будинок А-1 загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. з господарчими побудовами: літньою кухнею Б, вбиральнею В, літнім душем Г, сараєм Д, погребом З, сараєм К, гаражем Ж, огорожею № 1-3, водоколонкою І, замощенням ІІ, розташованими на земельній ділянці площею 0,05 га кадастровий номер 1211000000:03:233:0024 за адресою: АДРЕСА_2 – особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	    	С. В. Ткаченко