Справа № 156/379/26
Провадження № 3/156/205/26
Рядок статзвіту 307

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2026 року Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Сектору поліцейської діяльності № 2 (с – ще Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):
ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел. Іваничі Іваничівського району Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, утриманців не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердження випадків попереднього притягнення до відповідальності у справі відсутнє, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
(справу розглянуто в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, будь – які заяви (клопотання) до суду не надходили),
ВСТАНОВИВ:
1. Опис обставин, установлених під час розгляду справи, щодо суті адміністративного правопорушення, котре ставиться в вину особі
1.1. Згідно з матеріалами, які надійшли до суду з територіального органу Національної поліції, ОСОБА_1 29.03.2026 о 16 год 00 хв у АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображав потерпілу нецензурною лайкою та словесно погрожував, але до реальних дій не вдавався, тим самим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. 
1.2. Таке діяння ОСОБА_1 службовими особами територіального органу поліції кваліфіковане за ч.1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства. 
2. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності 
2.1. Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні домашнього насильства частково, пояснив, що 29.03.2026, у другій половині дня, він поїхав з с. Древині до с. Павлівки провідати свою матір ОСОБА_2 , коли приїхав до матері, просив її дати йому трохи грошей, бо він ще не переоформив групу інвалідності, для цього йому треба поїхати до медичного закладу до м. Нововолинська. ОСОБА_2 повідомила, що грошей у неї немає, вона взагалі не хоче приймати сина у себе вдома, між ОСОБА_1 та матір`ю виникла на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 , виникла суперечка, під час конфлікту ОСОБА_1 голосно говорив, «на підвищених тонах», але не погрожував матері фізичною розправою, не вживав на адресу матері нецензурної лайки. 
2.2. ОСОБА_1 повідомив, що щиро розкаюється з приводу своєї негідної поведінки, просив його суворо не карати. 
3. Досліджені під час судового розгляду справи докази
3.1. На підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, службові особи територіального органу Національної поліції додали до протоколу серії ВАД № 430852 від 04.04.2026 письмові докази, котрі були досліджені в судовому засіданні.  
3.2. Зокрема, до протоколу доданий рапорт в електронній формі, зареєстрований 29.03.2026 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 3870, де зафіксовано інформацію щодо звернення ОСОБА_2 , котра просила вжити заходів до її сина ОСОБА_1 , оскільки останній поводить себе агресивно, кричить, просить кошти, погрожує фізичною розправою (а. с. 2). Крім того, ОСОБА_2 надала співробітникам поліції письмові пояснення від 29.03.2026, згідно з якими вона мешкає у с. Павлівка, має сина ОСОБА_3 , котрий є особою з інвалідністю, мешкає у с. Древині, 29.03.2026 близько 16 год 00 хв ОСОБА_4 приїхав до матері додому, перебуваючи на подвір`ї матері, погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою, вимагав гроші за пай, потерпіла зателефонувала на лінію «102» і викликала наряд поліції (а. с. 3).
3.3. Також ОСОБА_1 надав поліцейському офіцеру громади письмові пояснення від 04.04.2026, де зазначив, що 29.03.2026 він дійсно приїздив до матері у с. Павлівку, хотів відвідати, але мати не захотіла його бачити, тому він обурився і трохи поскандалив, такого більше чинити не буде (а. с. 4).
3.4. Будь-які інші докази задля підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, до суду надані не були. 
4. Оцінка судді
4.1. Суддя, вислухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків. 
4.2. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
4.3. За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
4.4. Так, норми ст. 173-2 КУпАП передбачають настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.
4.5. Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає домашнє насильство як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
4.6. Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
4.7. Кривдником у ситуації домашнього насильства визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст. 1 згаданого Закону); постраждалою особою є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч.1 ст. 1 наведеного Закону).
4.8. Об`єктом правопорушення, котре може бути кваліфікованим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є суспільні відносини в сфері громадського порядку й громадської безпеки. Об`єктивна сторона правопорушення полягає, зокрема, у вчиненні психологічного насильства (зокрема, погрози, образи) кривдником щодо потерпілої особи, при цьому згадані особи перебувають між собою в родинних відносинах (є родичами). Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю умислу. Суб`єктом правопорушення може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку. 
4.9. Тож у діянні ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він 29.03.2026 близько 16 год 00 хв, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_2 , вчинив сварку з потерпілою, погрожував їй фізичною розправою, але до реальних дій не вдавався. Суддя критично оцінює твердження ОСОБА_1 про те, що він не погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 під час конфлікту, а лише голосно розмовляв з потерпілою, як намагання зменшити ступінь своєї вини, виправдати певним чином свою поведінку в очах близьких та суспільства, такі твердження були спростовані письмовими поясненнями самої ОСОБА_2 від 29.03.2026, наданими співробітникам поліції. 
4.10. Докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи. Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства щодо його матері ОСОБА_2 доведена "поза розумним сумнівом", він повинен нести адміністративну відповідальність за таке своє діяння.
5. Призначення адміністративного стягнення; вирішення інших процесуальних питань
5.1. Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
5.2. На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення судом (суддею) враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
5.3. Обставиною, яка пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , є його щире каяття. Обставини,
які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , не вбачаються. Тож суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. 
5.4. Також відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується в доход держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок. Саме така сума коштів підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ч.1 ст. 173-2, ст. 283,284,285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.
Реквізити для сплати штрафу (отримувач коштів: ГУК у Волинські області/с Павлівка/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA798999980313010106000003466)
Встановити ОСОБА_1 строк для добровільної сплати визначеної суми штрафу – 15 днів з дня вручення йому копії цієї постанови. 
У разі несплати штрафу правопорушником у встановлений строк стягнути в порядку примусового виконання цієї постанови з ОСОБА_1 в дохід держави подвійний розмір штрафу, визначеного в постанові, тобто 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/ 22030106; код за ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету : 22030106) судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та потерпілою особою до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її ухвалення.
Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Є. Бєлоусов