ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року	справа № 380/982/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просить :
- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті та надсиланні до органу Пенсійного фонду України документів про призначення пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях документи про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та надіслати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Ухвалою від 22.01.2026 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2025 позивачем, через ТМО МВС України по Львівській області була подана заява про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Дана заява разом з необхідним пакетом документів була направлена до Міністерства внутрішніх справ України ( Відділ координації пенсійних питань), проте була повернута адресату. 
05.12.2025 позивачем скерований інформаційний запит на адресу відповідача з проханням повідомити причини відмови Міністерства внутрішніх справ України прийняти та надіслати до органу Пенсійного фонду України документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років. Даний інформаційний запит відповідач надіслав для надання відповіді заявнику в Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано – Франківській, та Закарпатській областях, звідки надійшла відповідь датована 22.12.2025. У відповіді зазначалося, що оскільки позивач не продовжив роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції ( їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково – дослідних установах на будь – яких посадах, станом на 07.11.2015, документи було повернуто на адресу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано – Франківській, та Закарпатській областях. Відповідач трактує що оскільки позивач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 06.11.2015, та призначений на посаду судового експерта сектору дактилоскопічних видів досліджень Львівського науково дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України лише 04.05.2016, то наслідком даної перерви є недотримання умов для зарахування в вислугу років часу безперервної роботи , які визначені частиною третьою статті 17 Закону « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його законні права.
29.01.2026 відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи наступним. Згідно з документами, які надсилалися сектором з пенсійних питань з обслуговування Львівської та Донецької областей регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), календарна вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (06.11.2015) становить 13 років 07 місяців 27 днів. При цьому, після звільнення зі служби ОСОБА_1 не продовжив роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах — на будь-яких посадах. В подальшому, як зазначено в позовній заяві, лише з 04.05.2016 позивача було прийнято на роботу до Львівського науково-дослідницького експертного криміналістичного центру МВС України. Аналіз вищевикладеного свідчить про відсутність у позивача безперервного стажу, який є ключовим для нарахування пенсій та інших соціальних виплат.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що згідно з довідкою Управління МВС України на Львівській залізниці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 28.07.2003 року по 06.11.2015 року. 
Згідно витягу з наказу Управління МВС України на Львівській залізниці від 06.11.2015 року № 89о/с підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64п.г ( через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення становить - 16 років 01 місяць 27 днів.
Згідно запису №5 від 04.05.2016 в трудовій книжці ОСОБА_1 призначений на посаду судового експерта сектору дактилоскопічних видів досліджень Львівського науково дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України. 30.09.2025 ОСОБА_1 звільнений з Львівського науково дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України відповідно до ст. 38 кодексу законів про працю України ( за власним бажанням).
Львівським науково дослідним експертно – криміналістичним центром МВС України складений розрахунок вислуги років підполковника міліції ОСОБА_1 , помічника начальника центру з кадрового забезпечення науково дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України. До вислуги років зараховано час роботи за п. «ж» ст.1-2 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - 09 років 04 місяці 26 днів. Всього вислуга років на 30.09.2025 становить 25 років 06 місяців 23 дні.
Листом від 22.12.2025 №31/28/37-23105-2025 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) повідомив позивача, що «…Відповідно до наданих Вами документів, Вас призначено на посаду судового експерта сектору дактилоскопічних видів досліджень та обліків відділу криміналістичних видів досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 04.05.2016. 
Зазначаємо, що згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 Закон України «Про міліцію» втратив чинність. 
Відтак, Ви не продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах станом на 07.11.2015. 
З огляду на те, що встановлено недотримання умов для зарахування до вислуги років часу безперервної роботи, які визначені частиною третьою статті 17 Закону, Ваші документи, скеровані за наполяганням до Відділу координації пенсійних питань МВС України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», повернуто на адресу Сектору…».
Враховуючи, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії до Міністерства внутрішніх справ України вислуга років позивача становить 25 років 06 місяців 23 дні (календарна вислуга служби в органах МВС – 13 років 07 місяців 27 днів; час навчання – 02 роки 06 місяців 00 днів; час роботи за п. «ж» ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - 09 років 04 місяці 26 днів) позивач вважає, що Міністерство внутрішніх справ України протиправно самостійно здійснило перегляд вислуги позивача та відмовило йому у надсиланні документів до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Згідно п. «а» ст. 1-2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу.
Згідно п. «ж» ст. 1-2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Згідно п. «а» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Згідно ч. 3 ст. 17 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до вислуги років осіб, зазначених у пункті «ж» статті 1-2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Крім того, Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно п. 15 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію», працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Аналіз наведених норм Закону № 2262 дає підстави для висновку, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби працівники науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України за наявності на день звільнення вислуги 25 календарних роки і більше. При призначенні пенсії зазначеним особам до вислуги років додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Отже, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ( міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції ( їх територіальних органах, закладах та установах).
Суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 28.07.2003 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі в Науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при УМВС України на Львівській залізниці.
06.11.2015 підполковник міліції ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ за ст.64 п «г» (через скорочення штатів). 
3гідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 04.05.2016 ОСОБА_1 продовжив роботу у Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на різних посадах.
Наказом директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.09.2025 №328 о/с ОСОБА_1 звільнено відповідно до ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).
Разом з тим, суд не погоджується із твердженнями відповідача про недотриманням позивачем умов для зарахування в вислугу років часу безперервної роботи , які визначені частиною третьою статті 17 Закону « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки є відрізок часу між звільненням з органів міліції і працевлаштуванням після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ( міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції ( їх територіальних органах, закладах та установах). 
Суд наголошує, що законодавець не встановив обов`язку працевлаштування на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції одразу на наступний день після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, єдиною вимогою до вказаного стажу роботи є його безперервність, тобто відсутність переривання такого стажу працевлаштуванням в іншому органі, підприємстві, організації.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належить до осіб, які зазначені у пункті "ж" статті 1-2 Закону №2262-XII, а отже, має право на зарахування часу безперервної роботи у Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України у період з 04.05.2016 по 30.09.2025 до вислуги років.
Таким чином, існують підстави для визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ щодо повернення документів ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано – Франківській, та Закарпатській областях.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 р. у справі №910/3907/18.
Відтак, належним способом захисту прав позивача у вказаній справі є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути документи про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та надіслати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для вирішення питання про призначення пенсії.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить задовольнити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ щодо повернення Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано – Франківській, та Закарпатській областях документів ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років. 
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 00032684) повторно розглянути документи про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії за вислугу років та надіслати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для вирішення питання про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 00032684) судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна