ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/10111/26
категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження індексації пенсії ОСОБА_1 з 21.10.2025; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.10.2025 без обмеження індексації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2025 ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із загальним страховим стажем 42 роки 11 місяців 14 днів. Позивачу було призначено пенсію, основний розмір якої становив 8520,68 грн з доплатою за понаднормовий стаж 174,28 грн, а всього 8694,92 грн. При цьому рішенням № 918180147729 від 05.11.2025 застосовано обмеження індексації з 01.03.2025 у сумі 3422,31 грн, унаслідок чого до виплати визначено 5272,61 грн. Позивач звернулася з листом від 25.11.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з вимогою нараховувати та виплачувати пенсію в повному розмірі 8694,92 грн. Листом управління позивачу відмовлено з посиланням на відповідність нарахування нормам законодавства та застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки. Позивач вважає, що обмеження індексації є протиправним, оскільки основний розмір пенсії за формулою статті 27 Закону не може зменшуватися через індексацію, а максимальне обмеження не застосовується до її пенсії. ОСОБА_1 надала копії паспорта, коду, трудової книжки, заяви, відповіді управління та рішення про нарахування пенсії. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.05.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 19.05.2026, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні з 27.09.2017. З 21.10.2025 позивачу призначено пенсію за віком за заявою № 1782 від 21.10.2025 із страховим стажем 42 роки 11 місяців 14 днів. Для обчислення пенсії застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки в сумі 8913,83 грн. З 01.03.2026 проведено перерахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 із застосуванням коефіцієнта 1,121, унаслідок чого розмір пенсії з 21.10.2025 становить 8694,92 грн, а з 01.03.2026 - 9725,92 грн. Відповідач повідомив, що доплату за період з 21.10.2025 по 31.05.2026 буде проведено в найближчий виплатний період. Управління вважає свої дії правомірними та просить відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 21.10.2025 звернулася із заявою № 1782 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії за віком. 
Рішенням № 918180147729 від 05.11.2025 позивачу призначено пенсію за віком із основним розміром 8520,68 грн та доплатою за понаднормовий стаж 174,28 грн, а всього 8694,92 грн, при страховому стажі 42 роки 11 місяців 14 днів. 
При цьому до виплати визначено 5272,61 грн у зв`язку із застосуванням обмеження індексації з 01.03.2025 у сумі 3422,31 грн. 
25.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до управління з вимогою виплачувати пенсію в повному розмірі. 
Листом від 29.12.2025 управління відмовило в задоволенні вимоги, посилаючись на відповідність нарахувань законодавству та застосування показника середньої заробітної плати 
Вважаючи дії управління щодо обмеження індексації пенсії протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до зазначеної норми діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або невчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
У своїй практиці Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що право на пенсію, набуте особою на підставі трудового стажу, сплачених страхових внесків та виконання інших умов, передбачених законом, є здобутим майновим правом, яке не може бути свавільно зменшено без конституційно обґрунтованої підстави. 
Аналогічну правову позицію послідовно відстоює і Європейський суд з прав людини, розглядаючи право на отримання соціальних виплат як "майно" у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Будь-яке позбавлення такого "майна" або обмеження його використання вимагає за практикою ЄСПЛ трьох обов`язкових умов: законності втручання, наявності легітимної мети та дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою. Відсутність хоча б однієї з цих умов робить втручання несумісним із Конвенцією та відповідними конституційними гарантіями.
Частиною другою статті 22 Конституції України закріплено, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Суд наголошує, що цей принцип незменшуваності набутих прав поширюється не лише на законотворця, а й на правозастосовний орган: останній не вправі тлумачити та застосовувати нормативні акти у спосіб, що фактично звужує обсяг соціального права конкретної особи порівняно з тим, що прямо передбачено законом. 
Статтею 55 Конституції України кожній особі гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Це право є абсолютним і не може бути обмежене. Звернення позивача до суду з цим позовом є реалізацією конституційно гарантованого права на судовий захист, і суд зобов`язаний розглянути відповідні вимоги по суті.
Основним законодавчим актом, що регулює відносини у сфері призначення та виплати пенсій у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Саме цим Законом визначено підстави і порядок призначення пенсії за віком позивачу після її переходу з пенсії за вислугу років, і його положення мають ключове значення для вирішення цієї справи.
Стаття 27 Закону № 1058-IV закріплює формулу обчислення розміру пенсії за віком: П = Зп Ч Кс, де П - розмір пенсії у гривнях, Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону. Суд наголошує, що ця формула є математично закритою конструкцією, встановленою законодавцем: вона складається рівно з двох змінних - Зп і Кс - і не містить жодного третього члена, жодної константи коригування, жодного множника обмеження і жодного доданка зменшення. Результат цієї формули - розмір пенсії П - є повним і остаточним відповідно до закону і може бути скоригований лише через зміну самих складових Зп або Кс відповідно до норм Закону, але не шляхом будь-якого додаткового вирахування чи "обмеження" на наступних кроках обчислення. Довільне накладення від`ємного коригування на результат формули ст. 27 рівнозначне відхиленню від законодавчо встановленого порядку розрахунку пенсії.
Стаття 28 Закону № 1058-IV передбачає підвищення розміру пенсії (надбавку) для осіб, чий страховий стаж перевищує нормативний. За кожний повний рік страхового стажу понад нормативний розмір пенсії збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону. Ця надбавка за своєю правовою природою є позитивним доповненням, яке законодавець зобов`язав виплачувати на додаток до основного розміру пенсії. Вона є невід`ємною частиною загального розміру пенсії і підлягає виплаті в повному обсязі поряд із основним розміром, обчисленим за ст. 27.
Стаття 40 Закону № 1058-IV регулює порядок визначення заробітної плати (Зп) для обчислення пенсії. Відповідно до частини другої вказаної статті при призначенні пенсій розмір заробітної плати для їх обчислення визначається із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 
Цей трирічний базовий показник є вихідним значенням для подальшого кумулятивного збільшення відповідно до щорічних індексаційних коефіцієнтів, встановлених Кабінетом Міністрів України на підставі ст. 42 Закону. Наслідком цієї системи є те, що показник ЗП, актуальний у будь-який конкретний момент, вже містить у собі всі попередні щорічні збільшення і є єдиним правомірним показником для обчислення пенсій, призначуваних у відповідному році.
Частина друга 42 Закону № 1058-IV встановлює, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник збільшується на коефіцієнт, що враховує 50 відсотків зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три попередні роки. Розмір і порядок такого збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду. 
Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення. Сама мета цього Закону - підтримання купівельної спроможності - є несумісною з будь-якими заходами, що фактично зменшують доходи.
Стаття 1 Закону № 1282-XII містить нормативне визначення, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Стаття 2 Закону № 1282-XII передбачає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, зокрема пенсії. Індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV (далі - Порядок № 124). Вказана Постанова запровадила сучасний уніфікований механізм щорічної індексації пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати, що застосовується для їх обчислення.
Пунктом 4 Порядку № 124 визначено формулу розрахунку коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати, що враховує показник зростання споживчих цін (ЗСЦ) за попередній рік та показник зростання середньої заробітної плати (ЗСЗ) за порівняльні трирічні проміжки. Пунктом 5 Порядку № 124 встановлено, що у 2019 році відправним значенням показника середньої заробітної плати було значення, яке застосовувалося станом на 01.10.2017 - 3 764,40 грн. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" (далі - Постанова № 209) реалізовано черговий захід зі щорічного підвищення пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV та Порядку № 124.
Пунктом 1 Постанови № 209 установлено, що з 01.03.2025 перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,115. Внаслідок цього показник ЗП, що застосовується для обчислення пенсій за Законом № 1058-IV після 01.03.2025, збільшився у 1,115 рази. 
Цей збільшений показник є єдиним чинним і правомірним нормативним значенням для обчислення пенсій починаючи з 01.03.2025 для будь-яких пенсій, незалежно від дати їх первинного призначення.
Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 209 передбачено додаткові заходи щодо вирівнювання диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки. Ця норма стосується пенсій, призначених за зверненнями, що надійшли до 31.12.2024 включно, і встановлює для них додаткові коефіцієнти збільшення залежно від року, в якому проводилося попереднє призначення або перерахунок. 
Суд звертає увагу, що підпункт 6 пункту 2 є заходом додаткового підвищення пенсій для окремих категорій пенсіонерів. Ця норма жодним чином не виключає і не обмежує право осіб, пенсії яким призначаються після 01.03.2025, на отримання пенсії, обчисленої із застосуванням актуального індексованого показника ЗП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році" (далі - Постанова № 236) з 01.03.2026 запроваджено черговий перерахунок пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.09.2017 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", нараховану за нормами Закону № 1058-IV. Первинне призначення пенсії відбулося на підставі звернення від 27.09.2017, і базовий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, застосований при первинному призначенні, становив 3 764,40 грн за 2014-2016 роки - три роки, що передують 2017 рокові звернення. Загальний страховий стаж позивача на дату переведення становив 42 роки 11 місяців 14 днів, у тому числі 21 рік 2 місяці 14 днів до 01.01.2004 та 21 рік 9 місяців після цієї дати.
На підставі заяви від 21.10.2025 № 1782 позивачку переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Переведення здійснено у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку та наявністю достатнього страхового стажу. Відповідач у листі від 29.12.2025 та у відзиві підтвердив правомірність самого факту переведення і жодних заперечень щодо підстав або порядку переходу між видами пенсій не висловив. Отже, питання правомірності призначення пенсії за віком як такої у цій справі є безспірним і не потребує додаткового дослідження. 
Позивач оскаржує не призначення пенсії за віком, а конкретну обчислювальну дію, що зменшила її розмір нижче за законно нараховану суму.
Рішенням (протоколом перерахунку) № 918180147729 пенсію позивачу обчислено з урахуванням таких вихідних даних. 
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, застосований для обчислення пенсії, визначений шляхом послідовного щорічного збільшення базового значення 3 764,40 грн на всі коефіцієнти, встановлені Кабінетом Міністрів України з 2019 по 2025 роки включно: у 2019 - 1,17, у 2020 - 1,11, у 2021 - 1,11, у 2022 - 1,14, у 2023 - 1,197, у 2024 - 1,0796, у 2025 - 1,115. Сукупний результат послідовного множення: 3 764,40 Ч 1,17 Ч 1,11 Ч 1,11 Ч 1,14 Ч 1,197 Ч 1,0796 Ч 1,115 = 8 913,83 грн. 
Середньомісячний заробіток позивача для обчислення пенсії, визначений відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати, обчисленого за даними системи персоніфікованого обліку за страховий стаж від 01.07.2000 по 30.09.2025, після оптимізації (виключення місяців надмірного відхилення від середнього рівня) склав 19853,86 грн. Цей показник є результатом застосування системи персоніфікованого обліку відповідно до чинного порядку не оспорюється сторонами у справі.
Коефіцієнт страхового стажу (Кс), обчислений відповідно до ст. 25 Закону № 1058-IV з урахуванням кратності страхового стажу, склав 0,42917. Сторони не оспорюють ні цей коефіцієнт, ні його складові.
Відповідно до формули ст. 27 Закону № 1058-IV основний розмір пенсії за віком позивача складає: 19 853,86 Ч 0,42917 = 8 520,68 грн. До цього розміру відповідно до ст. 28 Закону № 1058-IV правомірно нараховано доплату за 12 років понаднормового страхового стажу - 174,24 грн. Загальний розмір нарахованої пенсії, що включає основний розмір і доплату, становить 8 694,92 грн. 
Ця сума обчислена у відповідності до вимог статей 27 та 28 Закону № 1058-IV. Ані в листі від 29.12.2025, ані у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує правильності самого обчислення суми 8 694,92 грн і визнає обґрунтованість кожного зі застосованих коефіцієнтів та показників. 
У рішенні (протоколі перерахунку) № 918180147729 від 05.11.2025 після рядка "Загальний розмір пенсії - 8 694,92 грн" зафіксовано рядок "Обмеження індексації з 01.03.2025" зі значенням -3 422,31 грн. Унаслідок цього підсумковий рядок "Розмір пенсії з надбавками" визначено як 5 272,61 грн, і саме ця сума виплачувалася позивачу з 21.10.2025.
Суд звертає увагу, що поняття "обмеження індексації" у жодному законодавчому або підзаконному акті, що регулює пенсійні відносини, - ні в Законі № 1058-IV, ні в Законі № 1282-XII, ні в Порядку № 124, ні в Постанові № 209, ні в Постанові № 236 - не визначено, не запроваджено і взагалі не згадується. Це поняття відсутнє в понятійному апараті законодавства про пенсійне страхування. Воно є позначенням внутрішнього алгоритмічного механізму програмного забезпечення органів Пенсійного фонду, який, вочевидь, спирається на внутрішньовідомчу логіку, але не підкріплений жодним законодавчим приписом. 
Суд підкреслює принципову логічну невідповідність цього механізму природі самого показника ЗП в системі пенсійного страхування. 
Показник середньої заробітної плати, що застосовується для обчислення пенсій за Законом № 1058-IV, є публічним нормативом, оновленим у встановленому законом порядку. Щорічне збільшення цього показника на підставі ст. 42 Закону та відповідних постанов КМУ є безповоротним нормативним актом: після того як показник підвищено, він стає новим стандартом для всіх пенсійних розрахунків у поточному пенсійному році незалежно від того, чи перебувала особа на пенсії до дати підвищення, чи отримує пенсію вперше після неї.
Суд звертає також особливу увагу на спосіб реалізації оспорюваного механізму: відповідач не застосував знижений показник ЗП безпосередньо у самій формулі ст. 27, а спершу обчислив пенсію правильно, отримавши 8 694,92 грн, а потім відняв від цього правильно обчисленого результату суму 3 422,31 грн. Такий підхід є ще більш явним відхиленням від законодавчо встановленого порядку обчислення: окрім того, що він позбавлений нормативного підґрунтя, він іще й технічно реалізований у спосіб, прямо несумісний із закритою формулою ст. 27 Закону, яка не допускає жодного наступного вирахування з її результату.
Суд також звертає увагу на масштаб оспорюваного зменшення. Від`ємне коригування у розмірі 3 422,31 грн зменшує законно нарахований розмір пенсії 8 694,92 грн більш ніж на 39 відсотків - з рівня, достатнього для забезпечення принаймні мінімального гідного рівня пенсії, до розміру, що становить лише трохи більше шести десятих від законно обчисленого. Такий масштаб зменшення є явно непропорційним і позбавляє позивача значної частини засобів до існування, на які вона має законне право за своїм багаторічним страховим стажем. 
У цій справі відповідач у листі від 29.12.2025 взагалі не згадав жодного нормативно-правового акта, яким передбачено "обмеження індексації", а у відзиві на позов також не навів жодної конкретної норми на підтвердження правомірності механізму, що застосовувався. 
Після того як позивач 25.11.2025 звернулася до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити пенсію у повному розмірі 8 694,92 грн, відповідач надіслав відповідь № 423701/К-0600-25 від 29.12.2025, в якій виклав обґрунтування правомірності застосованого показника середньої заробітної плати та послідовності коефіцієнтів індексації, підтвердив розмір показника ЗП на рівні 8 913,83 грн і пояснив причини, через які для обчислення пенсії при переведенні позивача не застосовуються показники 2022-2024 років. 
Однак у цій відповіді взагалі не надано жодного нормативного пояснення щодо рядка "Обмеження індексації з 01.03.2025" і від`ємного значення -3 422,31 грн. Відповідач у відповіді на звернення фактично проігнорував саму суть питання позивача - правову підставу для вирахування понад 39 відсотків законно нарахованого розміру пенсії. 
У відзиві на позовну заяву, поданому 19.05.2026, відповідач, з одного боку, формально наполягає на правомірності своїх дій і просить відмовити у задоволенні позову. З іншого боку, у тому самому відзиві відповідач повідомляє суд, що "пенсійну справу приведено у відповідність", що в результаті нового перерахунку розмір пенсії позивача станом на 21.10.2025 становить 8 694,92 грн, а з 01.03.2026 - 9 725,92 грн, і що доплату позивачу за весь недовиплачений період буде проведено в найближчий виплатний період.
До відзиву відповідач долучив протокол перерахунку від 13.05.2026 за рішенням № 918180147729, в якому зафіксовано: за підперіод з 21.10.2025 по 31.12.2025 розмір пенсії - 8 694,92 грн, за підперіод з 01.01.2026 по 28.02.2026 - 8 694,92 грн, за підперіод з 01.03.2026 і довічно - 9 725,92 грн після індексації відповідно до Постанови № 236. У новому протоколі від 13.05.2026 рядок "Обмеження індексації з 01.03.2025" із значенням -3 422,31 грн відсутній повністю. У полі "Вид перерахунку" вказано "Макетна обробка", у полі "Підстава" - "коригування обмеження". Ця термінологія недвозначно вказує на те, що попереднє нарахування містило "обмеження", яке підлягало "коригуванню", тобто виправленню помилки.
Суд оцінює позицію відповідача у відзиві як внутрішньо суперечливу і кваліфікує коригувальний перерахунок як фактичне визнання обґрунтованості позовних вимог. Факт самостійного усунення відповідачем оспорюваного механізму після відкриття судового провадження є беззаперечним підтвердженням протиправності первісного рішення в частині "обмеження".
Факт того, що відповідач "привів справу у відповідність" уже в ході провадження, не позбавляє позивача права на судовий захист і не є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Оцінюючи оспорювані дії відповідача крізь призму критеріїв, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, суд констатує, що відповідач застосував механізм "обмеження індексації", що не ґрунтується на жодній нормі закону і виходить за межі повноважень, наданих Законом № 1058-IV, Законом № 1282-XII та підзаконними актами; критерій обґрунтованості не дотримано, оскільки ані в первісному рішенні, ані у відповіді на звернення позивача не наведено жодного нормативного обґрунтування застосованого від`ємного коригування; критерій пропорційності не дотримано, оскільки зменшення законно нарахованої пенсії більш ніж на 39 відсотків є явно непропорційним і несумісним з гарантією гідного рівня пенсійного забезпечення. Нарешті, порушено право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення, гарантоване ст. 46 Конституції України, і її законне очікування (правомірне сподівання) отримати пенсію у розмірі, обчисленому відповідно до встановленої законом формули, - таке законне очікування є захищеним правом у розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає за необхідне окремо розглянути питання, яке відповідач порушив у своїй відповіді від 29.12.2025, - щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при обчисленні пенсії позивача. Відповідач у листі зазначив, що визначення заробітної плати для обчислення пенсії із застосуванням середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовується лише при первинному призначенні пенсій та у певних випадках переходу між видами пенсій, визначених законом. При переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до поданої 21.10.2025 заяви застосовано показник середньої заробітної плати, що використовувався при первинному призначенні пенсії у 2017 році (тобто за 2014-2016 роки), оскільки застосування нового трирічного показника (за 2022-2024 роки) у даному конкретному випадку переведення законом не передбачено. Суд зазначає, що ця частина обґрунтування відповідача стосується методики визначення базового показника ЗП і сама по собі не є предметом оскарження у цій справі. Позивач не оспорює застосований базовий показник 3 764,40 грн і не вимагає використання показника за 2022-2024 роки. Предметом спору є виключно від`ємне коригування -3 422,31 грн, застосоване до законно обчисленої суми 8 694,92 грн. Отже, обговорення правомірності базового показника є хоча й інформативним, але таким, що знаходиться за межами предмета спору.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів обґрунтованість своїх дій, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ЄДРПОУ 13559341) задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження індексації пенсії ОСОБА_1 з 21.10.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.10.2025 без обмеження індексації з урахуванням виплачених сум та висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн (однієї тисячі трьохсот тридцяти однієї гривні 20 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 18 червня 2026 р.

18.06.26