ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.06.2026	Справа № 910/4045/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ТІМ ЛОГІСТИКС" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ГРЕЙН СЕРВІС" 
про стягнення 80181,11 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог 
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ТІМ ЛОГІСТИКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ГРЕЙН СЕРВІС" про стягнення 80181,11 грн, з яких: 79104,00 грн - основний борг, 286,07 грн - 3% річних, 791,04 грн - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №1 від 10.02.2026 в частині оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.04.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4045/26 розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). 
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Оскільки у відповідача відсутній електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.04.2026 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно із п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Направлена на адресу відповідача ухвала суду від 21.04.2026 повернута на адресу суду поштовим відділенням з відміткою про закінчення терміну зберігання.
Відповідно до статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 №270, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21).
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17.
Європейський суд з прав людини зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" - Nunes Dias - Portugal, від 10.04.2003, заяви № 69829/01, № 2672/03).
Відповідач не забезпечив та не створив умови доставки та вручення йому поштових відправлень відповідно до вимог Закону "Про поштовий зв`язок" та Правил № 270 за адресою, визначеною у відомостях в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, отримання відповідачем від суду листа з ухвалою про відкриття провадження у справі перебувало поза межами контролю суду.
Отже, в межах встановленого для розгляду справи строку суд вчинив необхідні та достатні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та відповідно належним чином повідомив відповідача про розгляд справи. 
Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Частиною 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція позивача.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №1 від 10.02.2026 за договором-заявкою №1098 від 10.02.2026 позивач надав відповідачу послуги з міжнародного перевезення вантажу за маршрутом: Morag (Польща) - Львів (Україна). 
Між сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №19 від 16.02.2026 на суму 79104,00 грн.
Позивач оплату за надані послуги у встановлений договором строк, а саме до 23.02.2026, не здійснив. 
Позивач направив відповідачу претензію №2 від 19.03.2026 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 79104,00 грн протягом 2 календарних днів з моменту отримання цієї претензії, яку отримано відповідачем 21.03.2026.
У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 791,04 грн та 3% річних у сумі 286,07 грн.

Позиція відповідача. 
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
10.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ТІМ ЛОГІСТИКС" (далі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М-ГРЕЙН СЕРВІС" (далі - відповідач, експедитор) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №1 (далі - договір). 
Згідно із п.1.1. договору експедитор доручає перевізнику організувати та перевезти вантаж, а перевізник зобов`язується за плату (винагороду) вчинити одне або декілька перевезень у міжнародному та міжміському сполученні. 
У пункті 1.4. договору сторони погодили, що конкретні умови по кожному замовленню оформлюються заявками експедитора в яких передбачаються конкретні умови для належного виконання умов Договору. 
Заявка повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками та підписами експедитора та перевізника, та є невід`ємною частиною даного договору. Сторони визнають юридичну силу заявки, переданої шляхом факсимільного або електронного зв`язку (п.1.5. договору). 
Відповідно до пункту 2.1.9. договору експедитор зобов`язаний здійснити своєчасну оплату за надані послуги перевізнику в порядку та згідно умов, передбаченим цим договором та заявкою. 
У п.3.1. договору визначено, що оплата здійснюється експедитором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання перевезення. Датою виконання послуг є дата зазначена у акті виконаних робіт. У випадку відсутності акту виконаних робіт з будь яких причин, датою виконання перевезення вважається дата, що зазначена в будь якому іншому документі, що може підтвердити факт надання транспортних послуг. 
Відповідно до п.3.2 договору сторони визнають, що достатнім та належним доказом надання послуг перевізником та відповідно їх прийняття експедитором є або підписаний сторонами акт виконаних робіт, або товарно-транспортний документ (СМR), або інший документ, що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором.
На виконання умов договору між сторонами підписаний договір-заявка №1098 від 10.02.2026. У заявці сторони погодили, що позивач зобов`язаний здійснити міжнародне перевезення вантажу за маршрутом: Morag (Польща) - Львів (Україна). Датою і часом подання транспортного засобу перевізника було визначено 13.02.2026. Вартість перевезення становила 1550 євро по курсу на день завантаження.
Відповідно до підписаного між сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №19 від 16.02.2026 позивач надав, а відповідач прийняв послуги з міжнародного перевезення вантажу за маршрутом: Morag (Польща) - Львів (Україна) на суму 79104,00 грн.
Виконання позивачем обов`язку щодо подання транспортного засобу під завантаження та виконання зобов`язань із доставки вантажу підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № WZ/2026/WGM1/00000525.
Згідно із матеріалів справи відповідач у встановлений у п.3.1. договору строк оплату послуг не здійснив. 
20.03.2026 позивач направив відповідачу претензію №2 від 19.03.2026 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 79104,00 грн протягом 2 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. Відповідь відповідача на зазначену вимогу у матеріалах справи відсутня. 
Несплата відповідачем наданих послуг з перевезення відповідно до умов договору стала підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 79104,00 грн, а також нараховані на вказану суму боргу на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 791,04 грн (за лютий 2026 року) та 3% річних у розмірі 286,07 грн (період нарахування з 24.02.2026 по 08.04.2026).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Укладений між сторонами договір №1 від 10.02.2026 за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.
Відповідно до ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення (ст.9 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність").
Згідно із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору-заявки №1098 від 10.02.2026 організував перевезення вантажу у міжнародному сполученні, а відповідач прийняв надані позивачем транспортно-експедиційні послуги вартістю 79104,00 грн.
Вказані обставини підтверджуються актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №19 від 16.02.2026, який підписаний представником сторін та скріплений печатками останніх, а також міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №WZ/2026/WGM1/00000525.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
У п.3.1. договору сторони погодили, що оплата здійснюється відповідачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання перевезення. При цьому сторони визначили, що датою виконання послуг є дата зазначена у акті виконаних робіт.
Пунктом 2 постанови Правління Національного банку України "Про запровадження міжнародного стандарту ISO 20022 у платіжній інфраструктурі України" від 16.09.2021 року № 93 встановлено, що банки України, Державна казначейська служба України, Національний депозитарій України з 01.04.2023 виконують міжбанківські платіжні операції через СЕП-4.0, у якій забезпечено можливість цілодобового режиму роботи 24/7 без зупинення роботи СЕП із виконання міжбанківських платіжних операцій.
Таким чином, з 01.04.2023 року скасовано поняття "банківський день". Відтак, останнім днем виконання зобов`язання по сплаті вартості наданих послуг є 21.02.2026.
Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач своїх обов`язків щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих йому належним чином послуг не виконав, у зв`язку із цим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 79104,00 грн. 
Доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 79104,00 грн матеріали справи не містять.
Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 79104,00 грн належним чином доведена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 79104,00 грн.
Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач заявив до стягнення нараховані на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 791,04 грн (за лютий 2026 року) та 3% річних у розмірі 286,07 грн (період нарахування з 24.02.2026 по 08.04.2026).
Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та процентів річних від простроченої суми. 
Перевіривши розрахунок 3% річних в межах періоду визначеного позивачем, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим, а тому вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 286,07 грн суд задовольняє повністю. 
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. 
Позивач нараховує інфляційні втрати за лютий 2026 року. Однак, за період з 22.02.2026 (початок прострочення) по 28.02.2026 прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 791,04 грн за прострочення в оплаті послуг у лютому 2026 році.

ВИСНОВКИ СУДУ
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки судом встановлено, що відповідач є таким, що порушив договірні зобов`язання за договором про надання транспортно-експедиційних послуг №1 від 10.02.2026 в частині оплати за надані послуги з міжнародного перевезення вантажу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості у сумі 79104,00 грн та 3% річних у розмірі 286,07 грн. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 791,04 грн суд відмовляє. 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ГРЕЙН СЕРВІС" (02000, м. Київ, вул. Рейгана Рональда, будинок 5 Б, ідентифікаційний код 45671617) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ТІМ ЛОГІСТИКС" (80300, Львівська обл., Львівський р-н, м. Жовква, вул. Львівська, будинок 33 а, ідентифікаційний код 46036766) заборгованість у сумі 79104,00 грн, 3% річних у сумі 286,07 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2636,13 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.06.2026.

Суддя С.О. Турчин