Справа № 931/88/26  Провадження №33/802/376/26 	Головуючий у 1 інстанції:Масляна С. В. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань Зубрицької А.М., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Сіренка М.Ю. (у режимі відеоконфереції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника – адвоката Сіренка М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, на постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованихмінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 23 січня 2026 року о 16:52 год у с. Великий Окорськ дорога Устилуг-Луцьк-Рівне керувала транспортним засобом марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі відмовилася, від керування транспортним засобом відсторонена, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР).
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, захисник Сіренко М.Ю., подав апеляційну скаргу, у якій вказує, на її незаконність. Стверджує, що судом першої інстанції було не в повній мірі досліджено докази та не взято до уваги обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи. Вважає дії поліцейських упередженими та протиправними. Також вказує, що у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували у ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння. Зазначає, що ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції перевірено не було, а тому сторона захисту вважає, що ОСОБА_1 було схилено до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Покликаючись на викладене, просить постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Сіренка М.Ю., доходжу такого висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Як установлено судом першої інстанції, стосовно ОСОБА_1 складений протокол протокол про адміністративне правопорушення про те, що вона відмовилася від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння що, на думку поліцейських та місцевого суду свідчить про порушення нею вимог п. 2.5 ПДР та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Однак, такі висновки є передчасними.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУПАП дійсно передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Однак, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання установленого законом порядку проведення огляду.
Положеннями ч. ч. 5,7 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. 
У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.
При перевірці доводів апеляційної скарги щодо провокативного характеру дій поліцейських, досліджено відеозапис із нагрудної камери інспектора поліції який, з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним та незалежним від будь-якого суб`єктивного сприйняття, доказом по даній справі та значиться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Як убачається з відеозапису, інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Запропонували їхати в медичний заклад для проходження відповідного огляду у м. Нововолинськ, на що, ОСОБА_1 , запитала у поліцейських чи можна пройти такий огляд у м. Луцьку, який знаходиться ближче до місця зупинки. Однак, поліцейські почувши це, відповіли, що їм буде швидше та вигідніше їхати у медичний заклад саме у м. Нововолинськ. Будь-яких ознак наркотичного сп`яніння працівники поліції у неї не установлювали, зокрема: не світили в очі ліхтариком і не вказували, розширені чи звужені зіниці, які не реагують на світло, у чому полягає порушення координації рухів, а лише запропонували проїхати у медичний заклад для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, відсутні такі відомості про відсторонення особи від керування транспортним засобом і у матеріалах справи. Викладені обставини, дають підстави для розумного сумніву на предмет установлення та наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння.
Оцінюючи такий перебіг події вчиненого, доходжу висновку про цілковиту підставність доводів апеляційної скарги у цій її частині. Оскільки, у цьому конкретному випадку, вищеописані дії працівників поліції були спрямовані не на усунення та недопущення вчинення адміністративного правопорушення, як цього вимагають положення Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки, на створення умов, які сприяли вчиненню останнім даного адміністративного правопорушення та складання стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення.
Окрім того, невиконання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП, є додатковим свідченням відсутності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.
На підставі викладеного, доходжу висновку про наявність свідомого провокування обставин з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
При цьому, навіть суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Зважаючи на те, що з боку працівників поліції, які, у тому числі, діяли усупереч вищенаведеним положенням спеціального закону, який визначає їх першочергові завдання, положенням КУпАП, мала місце провокація у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, доходжу висновку про недопустимість усіх зібраних у матеріалах даної адміністративної справи доказів, скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження по даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу адвоката Сіренка М.Ю., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по справі стосовно неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: