ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 р. 	Справа № 520/402/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., повний текст складено 16.04.26 по справі № 520/402/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить суд:
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок призначеного судці у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 15.08.2025 в розмірі 66 % грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у повній сукупності час роботи на посадах: Харківське територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, головний спеціаліст з правових питань; начальник контрольно-правового відділу; заступник начальника управління - начальник контрольно-правового відділу з 06.12.1996-06.12.2001; Господарський суд Харківського області, суддя з 07.12.2001-07.04.2008; Харківський апеляційний господарський суд, суддя з 08.04.2008-01.10.2018; Східний апеляційний господарський суд, суддя з 02.10.2018-14.08.2025.
В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у повному розмірі. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 ПС № 203040012839.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , визначеного у довідці Східного апеляційного господарського суду № 08-36/006205 від 14.08.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 28 років 8 місяців 8 днів (стажу роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 8 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) 5 років), з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 532.48 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 отримує довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі – Закон України № 2453-VІ). До перерахунку довічного грошового утримання надано довідку № 08-36/006806 від 14.08.2025 видану Східним апеляційним господарським судом м. Харків про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Оскільки, законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання посади головного спеціаліста з правових питань, начальника контрольно-правого відділу, а також, заступника начальника управління-начальника контрольно-правового відділу Харківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фонду ринку за період з 06.12.1996 по 06.12.2001 роки, відсутні законні підстави для проведення перерахунку. Зазначає, що до суддівського стажу ОСОБА_1 зараховані періоди: 07.12.2001-07.04.2008 - на посаді судді Господарського суду Харківської області; 08.04.2008-01.10.2018 - на посаді судді Харківського апеляційного суду; 02.10.2018-14.08.2025 - на посаді судді Східного апеляційного господарського суду. Отже, при призначенні довічного грошового утримання судді з 15.08.2025 ОСОБА_1 зараховано 23 роки суддівського стажу і розмір довічного грошового утримання обчислено в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди (20 = 50 % + 3 * 2 = 6 %, разом 56). При переході з пенсії за віком на довічне грошове утримання до суддівського стажу ОСОБА_1 не було зараховано період роботи з 06.12.1996 по 06.12.2001 на посадах головного спеціаліста з правових питань, начальника контрольно-правого відділу, а також заступника начальника управління - начальника контрольно-правого відділу Харківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фонду ринку.
Зазначає, що положення частини другої статті 137 Закону № 1402^Ш не містять норм, які б передбачали зарахування до стажу, що дає право на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, роботи на посадах державної служби, у тому числі: головного спеціаліста з правових питань, начальника контрольно-правого відділу, а також, заступниканачальника управління-начальника контрольно-правого відділу Харківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фонду ринку. Отже, період роботи з 06.12.1996 по 06.12.2001 на зазначених посадах не підлягає врахуванню при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з чим правові підстави для проведення перерахунку, відсутні. Посилається на рішення Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 580/585/21.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Шестопал К.Є., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області з 11.06.2022, їй була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-ІV) при страховому стажі 42 роки 6 місяців 13 днів та заробітній платі за період з 01.07.2000 по 31.03.2022 — 57 346.93 грн (коефіцієнт заробітку — 5.28720).
05.08.2025 рішенням Вищої ради правосуддя № 1612/0/15-25 було звільнено ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв?язку з поданням заяви про відставку.
14.08.2025 Східний апеляційний господарський суд видав довідку № 08-36/006205, згідно з якою суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка вираховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судом у відставці, складає 210 200.00 грн, що складається з:
посадового окладу - 131 375.00 грн;
доплати за вислугу років 60% - 78 825.00 грн.
15.08.2025 позивач звернулась до пенсійного органу з документами щодо переходу на довічне грошове утримання судді у відставці.
Разом із заявою ОСОБА_2 15.08.2025 було надано рішення Вищої ради правосуддя № 1602/0/15-25 від 05.08.2025, в якому чітко вказано, що станом на дату ухвалення цього рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 28 років 8 місяців 8 днів.
У відповідності до розпорядження від 22.08.2025 їй призначено довічне грошове утримання в розмірі 117 712.00 грн. (56 % від суддівської винагороди 210 200.00 грн) при страховому стажі 45 років 10 місяців 18 днів, в тому числі, 23 роки 08 місяців 08 днів — суддівський стаж.
До суддівського стажу ОСОБА_1 зараховані періоди:
07.12.2001-07.04.2008 - на посаді судді Господарського суду Харківської області;
08.04.2008-01.10.2018 - на посаді судді Харківського апеляційного суду;
02.10.2018-14.08.2025 - на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.
При призначенні довічного грошового утримання судді з 15.08.2025 ОСОБА_1 зараховано 23 роки суддівського стажу і розмір довічного грошового утримання обчислено в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди (20 = 50 % + 3 * 2 = 6 %, разом 56 %).
При переході з пенсії за віком на довічне грошове утримання до суддівського стажу ОСОБА_1 не було зараховано період роботи з 06.12.1996 по 06.12.2001 на посадах головного спеціаліста з правових питань, начальника контрольно-правого відділу, а також заступника начальника управління - начальника контрольно-правого відділу Харківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фонду ринку.
В рішенні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 ПС № 203040012839 від 09.12.2025 (№ 23086/03-16) зазначено, що оскільки, законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання посади головного спеціаліста з правових питань, начальника контрольно-правого відділу, а також заступника начальника управління-начальника контрольно-правого відділу Харківського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фонду ринку за період з 06.12.1996 по 06.12.2001, відсутні законні підстави для проведення перерахунку.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 1602/0/15-25 від 05.08.2025 вбачається, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності у судді Пуль. О.А. відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме копій актів про призначення, обрання та переведення на посаду судді, копій трудової книжки, диплома про вищу освіту та додатка до нього, довідки від 01.07.2025, наданої керівником апарату Східного апеляційного господарського суду встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дас їй право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи безпосередньо на посаді судді із дня призначення на посаду судді (3 27.11.2001) до дати ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення - 23 роки 8 місяців 8 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 5 років. Станом на дату ухвалення цього рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 28 років 8 місяців 8 днів. На підставі викладеного, до стажу роботи на посаді судді позивачки, що дає їй право на відставку, та одержання щомісячного грошового утримання підлягає зарахуванню період роботи на посаді судді - 23 роки 8 місяців 8 днів, та стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 5 років. Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 15.08.2025 в розмірі 66 % грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, суд зазначив, що наразі відсутні підстави вважати, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання без врахування належного відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такий перерахунок ще не проводився. Так, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі– Закон України № 1402-VIII).
За приписами ч.1 ст.142 Закону України № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 по 31 грудня 1954; 
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 по 31 грудня 1955.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Досліджуючи поняття щомісячного довічного грошового утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 висновувався на тому, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013(справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Окрім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого, Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Згідно з ч. 1ст. 116 зазначеного Закону України № 1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до положень статті 137 Закону України № 1402-VI (в редакції, чинній станом на час виходу позивача у відставку) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз частини 2 статті 137 Закону України № 1402-VIII у взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону України № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стале (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19).
Також Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді».
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду також в постановах від 24.10.2019 у справі № 9901/2/19, від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Особливі вимоги, необхідні для зайняття на посади судді Конституційного Суду України, арбітражних та військових судів, визначаються законами України «Про Конституційний Суд України», «Про арбітражний суд» та іншими законами України (частина п`ята статті 7 Закону України «Про статус суддів» у редакції, чинній на час призначення позивачки.
Відповідно до статті 22 Закону України від 04.06.1991 № 1142-ХІІ «Про господарські суди» (у редакції чинній на час призначення позивачки), право на зайняття посади судді Вищого господарського суду України має громадянин України, який досяг на день призначення 30 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше десяти років. Право на зайняття посади судді апеляційного господарського суду, а також господарського суду Автономної Республіки Крим, господарських судів областей, міст Києва та Севастополя має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.
Зазначене свідчить про безумовну наявність права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково п`яти років роботи за юридичною спеціальністю.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що пенсійним органом при проведенні обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, не враховано до стажу роботи позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання, 5 років - стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а. від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі № 420/1987/21, від 08.09.2022 у справі № 380/10696/21.
Отже, Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання.
За матеріалами справи, рішенням Вищої ради правосуддя № 1612/0/15-25 від 05.08.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Мотивуючи своє рішення, рада взяла до уваги обставини того, що ОСОБА_1 . Указом Президента України від 27.11.2001 № 1151/2001 призначена строком на п`ять років на посаду судді господарського суду Харківської області. Постановою Верховної Ради України від 14.12.2006 № 471-V обрана на посаду судді місцевого господарського суду Харківської області безстроково. Постановою Верховної Ради України від 20.03.2008 № 238-VI обрана на посаду судді Харківського апеляційного господарського суду безстроково. Указом Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 переведена на роботу на посаді судді Східного апеляційного господарського суду. Станом на 05.08.2025 стаж роботи ОСОБА_1 , на посаді судді становить 23 роки 8 місяців 8 днів.
За результатними вивчення доданих до звиви документів щодо визначення наявності у суді ОСОБА_1 , відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме копій актів про призначення, обрання та переведення на посаду судді, копій трудової книжки, диплома про вищу освіту та додатка до нього, довідки від 01.07.2025, наданої керівником апарату Східного апеляційного господарського суду встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 , на посаді судді, що дає її право на відставку, підлягають зарахуванню:
час роботи безпосередньо на посаді судді із дня призначення на посаду судді (з 27.11.2001 до дати ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення - 23 роки 8 місяців 8 днів; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 5 років.
Станом на дату ухвалення цього рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 28 років 8 місяців 8 днів.
Проте, відповідач не взяв до уваги визначений Вищою радою правосуддя у рішенні № 1612/0/15-25 від 05.08.2025 стаж судді при звільненні у відставку для призначення щомісячного грошового утримання, а також припустився помилки щодо правозастосування вищенаведених норм права, що призвело до порушення прав позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді.
Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 142 Закону України № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді сукупно складає 28 років 8 місяців 8 днів, то позивач має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + (2% х 8 років понад 20 років, за які розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді). 
Посилання апелянта на рішення Верховного суду від 27.09.2021 у справі № 580/585/21 є необґрунтованим, оскільки правовий висновок у цій постанові сформульований касаційним судом з іншого питання ніж зарахування тих чи інших періодів до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а тому є нерелевантним спірним правовідносинам.
Так, у справі № 580/585/21 Верховним судом зазначено, що відсутні правові підстави обраховувати щомісячне утримання одночасно за складовими різних формул із різних законів (наприклад, брати оклад за одним законом, а відсоток за іншим), оскільки це веде до дискримінації.
Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 ПС № 203040012839 та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , визначеного у довідці Східного апеляційного господарського суду № 08-36/006205 від 14.08.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 28 років 8 місяців 8 днів (стажу роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 8 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) 5 років), з урахуванням виплачених сум.
Як вже зазначалося вище, відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог. Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржене, а тому відповідно до приписів ст. 308 КАС України, не є предметом апеляційного перегляду.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 по справі № 520/402/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий