П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року
м. Київ
справа № 636/8553/24
провадження № 51-326км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вироком Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК. Призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 114-2 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 лютого 2024 року по 29 січня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У решті вирок місцевого суду було залишено без зміни.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, використовуючи месенджер «Telegram», надсилав Особі 1 смс повідомлення з посиланням на Google-карти, записи голосових повідомлень, у тому числі записи свого голосу на відео, у яких містилася інформація про розташування особового складу, військової техніки та озброєння Збройних Сил України та інших військових формувань на території сіл Устинівка та Івашкине Куп`янського району Харківської області, із можливістю їх ідентифікації на місцевості.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка їх подала 
У касаційній скарзі захисник стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнити останнього від його відбування на підставі положень ст. 75 КК.
На обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що під час призначення покарання апеляційний суд всупереч вимогам КПК не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, усвідомлення своєї протиправної поведінки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відомості, що характеризують особу засудженого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Наголошує, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази та відомості про особу ОСОБА_7 дають підстави звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, що було залишено поза увагою апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.
Мотиви суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК, за обставин, встановлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому кримінально караного діяння і стороною захисту не оскаржуються.
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі захисника, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, то вони є необґрунтованими.
Суд вважає, що у цьому провадженні є достатні підстави для висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 має відбувати реально.
Так, Суд звертає увагу на суспільну небезпечність вчинених ним дій, яка полягає у тому, що засуджений під час агресивної війни рф проти України передавав чутливу для безпеки держави інформацію про дислокацію підрозділів ЗСУ, особового складу та військової техніки. Ця інформація стосувалася розміщення військових підрозділів і техніки безпосередньо у районі активних бойових дій (Куп`янський район Харківської області). ОСОБА_7 не могло не бути відомо про те, що цей район Харківської області знаходиться в безпосередній близькості до кордону з рф і поширення інформації військового характеру може мати значний вплив на забезпечення захисту України і ведення бойових дій у цьому районі.
Окрім цього, Суд звертає увагу на спосіб і вид інформації, яку передавав засуджений, адже він надсилав не просто фотографії військової техніки чи військових, а точні координати через sms повідомлення з посиланнями на Google-карти.
Суд вважає також за необхідне наголосити, що захист хоча і звертав увагу на вік засудженого, однак засуджений у 60-ти річному віці зумів і знав як надіслати sms повідомлення з посиланням на Google-карти, і записував голосові повідомлення з інформацією про українських військових, техніку і їхнє розташування.
Суд не вважає, що надсилання подібних повідомлень засудженим, який перебував в районі активних бойових дій, своїй дочці, яка знаходилася в рф під час війни, не усвідомлювалося ним і ОСОБА_7 не розумів підвищеної суспільної небезпечності своїх дій.
З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що щире каяття, відсутність у ОСОБА_7 судимостей та інші відомості про особу засудженого є достатніми підставами для призначення останньому покарання в мінімальній межі, передбаченій санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК, однак не дають підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК.
Призначене апеляційним судом покарання відповідає засадам співмірності та індивідуалізації, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження норм матеріального та кримінального процесуального законів, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374, 420 КПК та є вмотивованим.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3