УХВАЛА

24 червня 2026 року 
м. Київ

Справа № 911/3608/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю.Л. - головуючого, Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Кисельової Алли Володимирівни 
на рішення Господарського суду Київської області від 10 березня 2026 року (суддя Конюх О.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 травня 2026 року (колегія у складі суддів: головуюча Крижний О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.)
у справі №911/3608/25
за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №7
до Фізичної особи - підприємця Кисельової Алли Володимирівни
про стягнення 60 769,58 грн,
ВСТАНОВИВ:
10 червня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Фізичної особи - підприємця Кисельової Алли Володимирівни (далі - ФОП Кисельова А.В., скаржниця), в якій скаржниця просить рішення Господарського суду Київської області від 10 березня 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 травня 2026 року у справі №911/3608/25 скасувати повністю, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №7 на користь ФОП Кисельової А.В. 10 598,00 грн судових витрат.
До поштового відділення, відповідно до відмітки на поштовому конверті передано 06 червня 2026 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю.Л. - головуючий, Булгакова І.В., Малашенкова Т.М.
За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №911/3608/25 з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Приписами пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року установлено у розмірі 3 028,00 грн.
Предметом позову у справі №911/3608/25 є стягнення 60 769,58 грн заборгованості за надані послуги, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302 800,00 грн), а тому справа є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України, тобто за загальним правилом у касаційному порядку рішення у цій справі не оскаржуються. 
Разом із тим підпункти «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачають певні випадки за наявності яких рішення суду у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути оскаржено в касаційному порядку. При цьому, особа, яка подає касаційну скаргу повинна обґрунтувати та довести наявність такого випадку.
ФОП Кисельова А.В. у касаційній скарзі посилається на те, що оскаржувані судові рішення у справі №911/3608/25 підлягають перегляду в касаційному порядку на підставі підпунктів «а», «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Зокрема скаржниця зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки її відомі судові провадження за аналогічними позовними вимогами у справах №911/621/25 та №911/3418/25 за позовами цього ж позивача до фізичних осіб - підприємців про стягнення боргу.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики та про яке йдеться у підпункті «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, означає наявність правової проблеми, яка впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення такої проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.
Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у великій кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
Зазначення скаржницею в касаційній скарзі лише номерів і назв двох справ не доводять наявність фундаментального значення справи №911/3608/25 для формування єдиної правозастосовчої практики ні з кількісного, ні з якісного критеріїв. Отже, скаржниця не навела вказаних елементів на підтвердження існування наявності правової проблеми.
Зі змісту підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України вбачається, що наведений випадок для відкриття касаційного провадження у малозначній справі передбачає позбавлення скаржника можливості спростувати обставини, які встановленні судовими рішеннями у справі, яку скаржник просить переглянути, в межах розгляду іншої справи. 
Тобто для належного обґрунтування наявності цієї підстави скаржниця має вказати обставини, які вона буде позбавлена спростувати в межах розгляду іншої справи, а також зокрема і справу, в якій таке спростування необхідне. Однак, ФОП Кисельова А.В. у касаційній скарзі наведеного не зазначає.
Підставу, передбачену підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, для відкриття касаційного провадження у цій справі, Верховний Суд також відхиляє, оскільки суспільний інтерес може полягати у важливості наслідків вирішення справи для значної кількості суб`єктів права або суспільних цінностей, що панують у державі, та спрямованих на забезпечення сталого розвитку держави, забезпечення у ній суспільного порядку, безпеки тощо. 
Посилання скаржниці на те, що значний суспільний інтерес полягає у тому, що укладення договорів на управління багатоквартирними будинками відбувається по всій Україні, а деякі управителі, зловживаючи нормами законодавства, укладають договори всупереч вимогам закону та без проведення конкурсу і не на умовах типового договору, без належного та фундаментального обґрунтування таких доводів не може бути визнано судом підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Отже Суд вважає, що касаційна скарга ФОП Кисельової А.В. не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а відтак умов допуску цієї справи до касаційного оскарження скаржницею не дотримано.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Кисельової А.В. на рішення Господарського суду Київської області від 10 березня 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 травня 2026 року у справі №911/3608/25, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Кисельової Алли Володимирівни на рішення Господарського суду Київської області від 10 березня 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29 травня 2026 року у справі №911/3608/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов 
Судді І. В. Булгакова
Т. М. Малашенкова