Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 711/3619/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2026 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі: 

головуючого: судді Кондрацької Н.М.
секретаря судового засідання: Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Новий колектор» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.03.2025 між ТОВ «Селфі Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2138707, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн строком на 360 днів; тип процентної ставки – фіксована; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
У подальшому 26.11.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 261125/1 від 26.11.2025. На виконання умов вказаного договору складено реєстр боржників, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2138707 від 05.03.2025 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користуванням кредитом, та інших, передбачених договором, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком за договором № 2138707 від 05.03.2025, у зв`язку з чим станом на 26.11.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 35489,98 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 6 999,98 грн. та за відсотками – 14 490,00 грн., а також штраф у розмірі 14 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача, та яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у загальному розмірі 8921,78 грн, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн., витрат понесених позивачем за відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу у сумі 259,38 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2026 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачем ОСОБА_1 до суду 27.04.2026 подано відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що у телефонній розмові йому було повідомлено про те, що ТОВ «Селфі Кредит» відступило (передало) права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», а також під час розмови пред`явлено вимогу сплатити борг за три календарні дні. У подальшому представники компанії «Новий Колектор» телефонували відповідачу декілька разів з вимогою закрити борг, але у відповідача таких коштів не знайшлося. Тож дана вимога була не виконана позичальником, порушення не було усунуто з причини відсутності відповідних коштів у відповідача. Також указує, що у нього, позичальника ОСОБА_1 , наявне психічне захворювання, а саме: шизофренія параноїдна F 20.0, про що є відповідні документи. Він перебуває на відповідному лікуванні, яке проходить за власний рахунок, якщо виконавча служба заблокує його рахунки, то у нього не буде зовсім коштів на лікування і поточні інші платежі, що призведе до психічного розладу, оскільки він потребує лікування у стаціонарі постійно. Також заробітна плата не буде нараховуватись та зараховуватись на рахунок, і не буде з чого погашати відповідну заборгованість. Водночас указує, що по суті справи відповідач визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором №2138707 та просить суд про можливість застосування рішення програми лояльності до споживачів фінансових послуг, а саме про можливість резструктурізації заборгованості за умови зобов`язання погашення заборгованості частковими платежами у сумі близько 4 000 - 5 000 гривень в рахунок погашення заборгованості до повного погашення заборгованості. Заперечує щодо стягнення з нього судових витрат позивача, понесених ним на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та 300 грн. - витрат, понесених позивачем внаслідок відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу, вважаючи їх особистими затратами позивача. Тож позовні вимоги визнає частково.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника. 
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив, що отримував кредит строком на один рік та погодився з умовами його надання. Заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. та 259,38 грн. – витрат за відправку позовної заяви відповідачу. 
Враховуючи думку представника позивача, заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 05.03.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір № 2138707 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за яким відповідачу надано кошти в розмірі 7000,00 грн. на строк 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1% в день, тип процентної ставки – фіксована; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів).
Водночас позивач надав суду анкету клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІКС ТОВ «Селфі Кредит»), яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, дату народження, РНОКПП, інформацію про документ, що посвідчує клієнта, адресу реєстрації та фактичного місця проживання, зміст діяльності (зайнятість), контактні дані клієнта, його фінансовий стан (а.с. 8).
Окрім того, 05.03.2026 підписав одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма)) (а.с. 48-49).
Довідкою ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 2138707 від 05.03.2025, ідентифікований, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Т349) (а.с. 9).
аааааавдоговором № 2138707 від 05.03.2025 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» сума заборгованості становить 35489,98 грн. (а.с. 44-47).
Відповідно до довідки-листа про перерахування суми кредиту № 20251126-1636 від 27.11.2025 вбачається, що 05.03.2025 ТОВ «Селфі Кредит» перерахувало позичальнику через платіжну систему «Пейтек» на суму 7000,00 грн. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. 
Як вбачається з розрахунку за договором № 2138707 від 05.03.2025, у зв`язку з чим станом на 26.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 35489,98 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 6 999,98 грн. та за відсотками – 14 490,00 грн., а також штраф у розмірі 14 000,00 грн.
Крім того, судом встановлено, що 26.11.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 261125/1, з додатками, згідно з яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Новий Колектор» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2138707 від 05.03 2025 у загальному розмірі 35489,98 грн., що вбачається з реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу від 26.11.2025 № 261125/1 (а.с. 41-43).
На час розгляду справи кредитний договір № 2138707 від 05.03.2025 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний, доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суду не надано.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язанні здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бут здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо факто не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статі звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню.
Водночас, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Кредитний договір № 2138707 від 05.03.2025 містить інформацію про розмір процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та визначений розмір штрафу у разі неналежного виконання боржником свої зобов`язань щодо повернення кредиту.
Тож, підписуючи кредитний договір відповідач добровільно погодився з усіма його умовами, зокрема, з строком кредитування та розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з кредитором, якщо вважав встановлений розмір процентів несправедливим, натомість він свідомо та без будь-яких застережень погодив умови договору, що підтверджується його підписом. 
Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме: необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2138707 від 05.03.2025 у загальному розмірі 35489,98 грн.
Щодо розподілу витрат, понесених учасниками процесу на надання професійної правової (правничої) допомоги суд зазначає наступне.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України).
Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 07/24 НК від 02.07.2024, відповідно до п.1.3. якого перелік фізичних осіб (боржників) у відповідності до п. 1.2. визначається додатковими угодами до Договору; копію Додаткової угоди № 4 до договору про надання правничої допомоги від 14.08.2024, згідно якої відбулася зміна найменування Виконавця з Адвокатське об`єднання «Верітас Центр», на Адвокатське об`єднання «Лекс Верітас»; копію Додаткової угоди № 17 про внесення змін до Договору про надання правничої допомоги № 07/24 НК від 02.07.2024, відповідно до якого визначено, що вартість послуг визначається наступним чином: 6000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно;копію Додаткової угоди № 19 до Договору № 0724 НК від 02.07.2024; копію Додаткової угоди № 34_1 до Договору № 0724 НК від 02.07.2024. Також надано копію звіту про виконану роботу відповідно до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 та копію платіжної інструкції № 37204767222222938 від 30.03.2026 про оплату за надання правничої допомоги згідно додаткової угоди № 37 до договору № 07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до ОСОБА_1 у розмірі 6000,00 грн.
Разом з тим, відповідачем у відзиві на позовну заяву та судовому засіданні заявлено заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а тому суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу заявлених до стягнення позивачем у розмірі 6000,00 грн. 
З огляду на указані докази понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає визначену позивачем вартість послуг з правничої допомоги завищеною.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Сторона відповідача фактично скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про які зазначено у відзиві на позовну заяву та під час розгляду справи.
Враховуючи, що справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, як малозначна, заявлені позовні вимоги, заперечення відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена позивачем сума таких витрат є необґрунтованою, та неспівмірною з ціною позову, складністю справи, виконаними адвокатом роботами та часом, витраченим на виконання таких робіт. Тож, керуючись принципами співмірності, справедливості та верховенства права, заявлена позивачем вартість таких витрат у розмірі 6000 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 3000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, буде обґрунтованою та відповідати принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 2662,40 грн. 
Щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок відправлення копії позовної заяви з додатками засобами поштового оператора ТОВ «Поштова служба «Е-ПОСТ» у сумі 259,38 грн. суд зазначає наступне.
Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до судових витрат належать витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення процесуальних документів відповідачу позивачем надано суду копію опису вкладення до цінного листа та квитанцію № 2001906 від 08.04.2026 Поштової служби «Е-Пост» на суму 259,38 грн. (а.с. 10).
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Тобто направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача (інших учасників справи), при зверненні до суду в електронному вигляді (або надання копії позовної заяви з додатками для направлення її іншим учасникам справи при зверненні у паперовому вигляді) є обов`язком сторони позивача. Тож витрати, які пов`язані з таким відправленням свідомо несе сторона позивача шляхом дотримання відповідних положень цивільно - процесуального законодавства, які регулюють процедуру звернення до суду з позовною заявою.
Крім того, враховуючи витрати, яких може зазнати позивач у зв`язку з надсиланням позовної заяви з додатками іншим учасникам процесу, спеціальною нормою законодавства передбачено пільгу щодо плати судового збору у меншому розмірі.
Зокрема, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня установлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3328,00 грн. При цьому, відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду на вказане, на думку суду, не підлягають відшкодуванню витрати заявлені позивачем у сумі 259,38 грн, понесені ним внаслідок відправлення копії позовної заяви з додатками засобами поштового оператора ТОВ «Поштова служба «Е-ПОСТ».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 207, 509, 512, 514, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1047, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 12, 76-89, 133, 137, 141, 177, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (код ЄДРПОУ 43170298, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, оф. 601) заборгованість за кредитним договором № 2138707 від 05.03.2025 у розмірі 35489,98 грн., а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн., а всього 41152,38 грн.
Повний текст рішення буде виготовлений 07.05.2026.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:	  	Н.  М.  Кондрацька