ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа№ 910/14941/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін
від позивача: Жерьобкін О.М. (в залі суду);
від відповідача: Пащенко М.В. (в залі суду);
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025, повний текст складено 27.11.2025
у справі № 910/14941/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення ТАК АМКУ №40-р/тк від 10.08.2023
За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Комунальне підприємство «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії АМКУ №40-р/тк від 10.08.2023 у справі №54/16-22 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення завищених цін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 у задоволенні позову Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23, Комунальне підприємство «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі №910/14941/23 скасувати повністю. Ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №40-р/тк від 10.08.2023р. у справі №54/16-22 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вважає, що Комітет фактично не провів комплексного аналізу ринку, не дослідив потенційних конкурентів, не встановив наявності чи відсутності бар`єрів доступу на ринок, а вимогу Постанови № 990 щодо необхідності укладення договору з органом місцевого самоврядування неправильно розцінив як ринковий бар`єр. Через неповне з`ясування обставин Комітет не довів ні наявності монопольного становища позивача, ні факту зловживання таким становищем, що суперечить вимогам Методики №49-р. Натомість позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що кошти, на які було придбано автоевакуатори, є внесками до статутного капіталу комунального підприємства, а не цільовим фінансуванням капітальних інвестицій. Це підтверджується низкою рішень Дніпровської міської ради про збільшення статутного капіталу, договорами між Департаментом транспорту та КП, умовами яких прямо передбачено надання внесків до статутного капіталу, а також даними бухгалтерського обліку. Відповідно до НП(С)БО 15 «Дохід» внески до статутного капіталу не визнаються доходом, а Верховний Суд у постанові від 22.08.2023 у справі № 640/6453/22 прямо зазначав, що збільшення капіталу за рахунок внесків учасника не включається до доходів (витрат) підприємства.
Скаржник зазначає, що установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища. КП «ТІМ» у позовній заяві прямо зазначало, що Комітет не виконав ці етапи повно та всебічно, що суперечить вимогам Методики.
Скаржник вказує на те, що Верховний Суд у постанові від 21.10.2025 у справі № 560/11474/24 зазначив про те, що кошти, надані міською радою комунальному підприємству з метою формування статутного капіталу, не можуть розцінюватися як безоплатно отримані активи. Такі внески є формою участі власника у капіталі підприємства, а отже не підлягають відображенню у складі доходів відповідно до вимог Податкового кодексу України та П(С)БО 15 «Дохід». Натомість суд першої інстанції, некоректно застосувавши норми НП(С)БО 15 «Дохід», зробив висновок, що хоча внески до статутного капіталу і не визнаються доходом, вони все одно нібито є цільових фінансуванням капітальних інвестицій, а відтак повинні обліковуватися як доходи майбутніх Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.11.2025 9 періодів із застосуванням п.18 НП(С)БО 15. Така позиція, окрім внутрішньої суперечності, суперечить і прямому тексту п.5 НП(С)БО 15, який однозначно виключає внески учасників підприємства з-під категорії доходів. У зв`язку з цим, нарахована амортизація за такими основними засобами не може зменшувати дохід, оскільки жодного доходу у вигляді цільового фінансування не виникало. Амортизація підлягає відображенню в складі витрат підприємства, що відповідає нормам П(С)БО 16 «Витрати» та П(С)БО 7 «Основні засоби». Відтак придбані транспортні засоби є власністю КП «ТІМ» ДМР. Підприємство веде облік, нараховує амортизацію, визначає знос, формує витрати та собівартість послуг відповідно до загальних правил П(С)БО. Визнання цих активів «бюджетними» або «безоплатно отриманими» не має під собою жодних правових підстав та, як було зазначено, суперечить в т.ч. практиці Верховного Суду. Невірна класифікація цих активів судом призвела до хибного висновку про те, що КП «ТІМ» ДМР вчинило зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом включення амортизаційних відрахувань до Калькуляції вартості послуг. Проте нарахування амортизації на власні основні засоби є обов`язком, встановленим П(С)БО 7. Таким чином, Комітет неправильно визначив економічну природу витрат КП «ТІМ» ДМР та, ґрунтуючись на цій помилці, дійшов хибного висновку про завищення калькуляції послуги на 502,02 грн. Суд першої інстанції, не виконавши повної перевірки правильності застосування П(С)БО, безпідставно погодився з цими помилковими висновками.
Також скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції не враховано висновок судової економічної експертизи №916-24 від 26.09.2024, який прямо підтвердив правомірність відображення амортизаційних відрахувань та повну відповідність бухгалтерського обліку підприємства П(С)БО, однак, суд першої інстанції не надав цьому доказу належної оцінки, що є істотним порушенням ст. 86 ГПК України
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказав на те, що За інформацією КП «Транспортна інфраструктура міста» (лист від 18.02.2022 № 18/18-2), у місті Дніпрі існують такі приватні фірми та особи, які мали право надавати послуги з транспортування (евакуації) транспортних засобів: приватна фірма «Нік Ан», приватне відповідальністю підприємство «Автопарк «Корд-Днєпр», товариство з обмеженою відповідальністю «Автопарк Дніпро», приватне з акціонерне товариство «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій». обмеженою товариство Однак, Інспекція не укладала договорів про надання Послуги евакуації з будь-якими іншими суб`єктами господарювання, крім КП «Транспортна інфраструктура міста». Сам по собі факт наявності у місті Дніпро інших суб`єктів господарювання, які володіють евакуаторами або здійснюють подібну діяльність, не свідчить про існування конкурентного середовища на відповідному товарному ринку. Інші суб`єкти господарювання не могли укласти такі договори з огляду на пряму заборону, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 990 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання» (далі - Постанова № 990). Тобто, навіть якщо припустити факт надання аналогічних послуг іншими суб`єктами без належного договірного оформлення, такі дії суперечили б вимогам Постанови № 990 і як наслідок не могли утворити товарний ринок.
Відповідач вказує на те, що бюджетні кошти надані позивачу його розпорядником (Дніпровською міською радою) виключно на конкретне спрямування (зокрема, здійснення закупівлі транспортних засобів спеціального призначення). Відображення цих коштів як внесків до статутного капіталу є способом їх обліку, а не їх правовою природою, що не змінює її та не робить їх завдяки цьому такими, що отримані як результат провадження підприємницької діяльності, довільними для використання. Комітетом не заперечується факт необхідності нарахування амортизації на такі транспортні засоби, а йдеться саме про недопустимість її включення до Калькуляції вартості по такій статті витрат як «вартість подачі автомобілів-евакуаторів з краном маніпулятором» (стаття 6 Калькуляції витрат), яка підлягає, знову ж таки, сплаті споживачами (тобто безпосередньо стосується витрат на придбання транспортних засобів спеціального призначення за бюджетні кошти - кошти платників податків, які в такому разі зобов`язані оплачувати ще й амортизаційні нарахування). Отже, позивач не мав включати до Калькуляції вартості (як витрати для відшкодування/оплати споживачами) амортизаційних відрахувань, нарахованих на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти (кошти платників податків), які є цільовим фінансуванням капітальних інвестицій.
Відповідач зазначає про те, що у Рішенні не заперечується факт необхідності нарахування амортизації на такі транспортні засоби, а йдеться саме про недопустимість її включення до Калькуляції вартості, яка підлягає знову ж таки сплаті споживачами. Комітетом та Судом першої інстанції не заперечується, що внески до статутного капіталу не визнаються доходом підприємства та не збільшують фінансовий результат до оподаткування. Водночас така обставина сама по собі не означає, що відповідні кошти набувають статусу «власних» та/або можуть вільно використовуватися Позивачем як результат здійснення підприємницької діяльності, виходячи з того, що бюджетні кошти, надані органом місцевого самоврядування, мають чітко визначене цільове призначення, що підтверджується рішеннями головного розпорядника коштів (Дніпровською міською радою).
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 910/14941/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 412,80 грн;
09.12.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 1082 від 08.12.2025 у розмірі 412,80 грн, що свідчить про доплату судового збору.
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23. Призначено справу № 910/14941/23 до розгляду у судовому засіданні 20.01.2026.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026, у зв`язку з перебування судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026, для розгляду справи № 910/14941/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 прийнято справу № 910/14941/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
20.01.2026 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 на 24.02.2026.
На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 07.04.2026.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/14941/23 розглядалась протягом розумного строку.
Явка учасників справи та позиції учасників справи
Представник позивача у судовому засіданні 07.04.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 07.04.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (надалі також - відповідач, Комітет) винесено рішення «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 10.08.2023 №40-р/тк (надалі також - оскаржуване рішення, Рішення №40-р/тк), яким вирішено:
- визнати комунальне підприємство «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради суб`єктом господарювання, який у період з 05.04.2021 по 10.08.2023 займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з доставки (транспортування, евакуації) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (надалі - Послуга евакуації) у межах міста Дніпра із часткою 100%.
- визнати дії комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради, які полягають у прийнятті наказу від 12 березня 2021 року № 46 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (зі змінами, внесеними наказом від 7 квітня 2021 року № 60 «Про внесення змін до Наказу № 46 від 12.03.2021р. «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів»), яким встановлено з 05.04.2021 завищену вартість послуги з доставки (транспортування, евакуації) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів на 502,02 грн, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.
- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накласти на комунальне підприємство «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради штраф у розмірі 6472700 (шість мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі сімсот) гривень.
- зобов`язати комунальне підприємство «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, у двомісячний строк.
Позивач, водночас, вказує на те, що:
- в місті Дніпро існують інші підприємства та організації, які надають схожі за змістом Послуги евакуації, однак Комітетом не досліджував можливість укладення ними Договору з Дніпровською міською радою, та відповідно можливість подолання бар`єру вступу на ринок Послуг евакуації;
- постанова Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 р. №990 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання» (далі - Постанова № 990), лише вказує на необхідність укладення договору відповідним підприємством з органом місцевого самоврядування з метою надання послуги евакуації, що не може вважатись бар`єром для вступу на цей ринок потенційних конкурентів, а є лише необхідною формальною процедурою;
- Комітетом не повно з`ясовано всі обставини справи в частині існування потенційних конкурентів на ринку Послуги евакуації, існування бар`єрів для входу на ринок та можливість подолання цих бар`єрів іншими суб`єктами господарювання;
- відповідно до НП (С)БО 15 «Дохід», «цільове фінансування капітальних інвестицій» та «внески до статутного капіталу» класифікуються по-різному. Якщо в першому випадку надходження класифікуються як дохід в сумі пропорційній витратам (п. 17 НП(С)БО 15 «Дохід»), то в другом - ні (п. 5 НП (С)БО 15 «Дохід»). Натомість, відповідно до Договорів від 07.06.2019 № 4, від 02.08.2019 № 8, від 30.10.2019 № 8, від 26.11.2019 № 10, від 13.12.2019 № 12, що укладені між Департаментом транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (далі - головний розпорядник бюджетних коштів) і КП «ТІМ» ДМР (раніше - КП «Міськавтопарк»), та висновків щодо внесків до статутного капіталу КП «ТІМ» ДМР відповідно до цих договорів, бюджетні кошти перераховувались позивачу як внески до статутного капіталу.
- отже, амортизаційні відрахування включені до калькуляції вартості обґрунтовано, оскільки, транспортні засоби спеціального призначення (автоевакуатори) придбані підприємством за кошти, що були внесені його засновником (Дніпровською міською радою), як внески до статутного капіталу, а отже є власними коштами комунального підприємства, а не цільовим фінансуванням капітальних інвестицій, як вважає Комітет. Водночас, на основні засоби, придбані за власні кошти підприємства, амортизація нараховується в загальному порядку;
- Дніпровська міська рада за період з 2017 по 2020 роки, як власник 100% частки у статутному капіталі позивача, неодноразово приймала рішення про збільшення статутного капіталу позивача;
- доходи від отримання цільового фінансування мають відображатись у ряд. 2240 «Інші доходи» Звіту про фінансові результати, однак у звіті позивача, зокрема, за 2019 р у ряд. 2240 міститься знак «-». Тобто позивач не отримував доходу від цільового фінансування (капітальних трансфертів), що підтверджує те, що Комітет не правильно класифікує отримані кошти від органу місцевого самоврядування;
- Комітет протиправно не врахував заперечення позивача, в яких останній посилався на Висновок експертного економічного дослідження від 26.07.2022 №30-21, у якому встановлено, що вартість затверджених Послуг евакуації є достатньо обґрунтованою;
Водночас, Комітет стверджує, що під час розгляду справи №54/16-22, за результатами розгляду якої прийнято Рішення №40-р/тк, Комітетом повно та всебічно досліджено всі обставини, що мають значення для справи з врахуванням положень Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Комітету від 05.03.2002 р. № 49-р, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р. за № 317/6605 (далі - Методика) та вимог законодавства про захист економічної конкуренції, що вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача про відсутність належно проведеного дослідження та порушення Комітетом Методики, натомість, позивачем не доведено належними та допустимими доказами можливості, у випадку існування значної конкуренції, встановлення ціни реалізації товару, яка включала б в себе затрати на амортизаційні відрахування, зокрема, не надано інформації про вартість Послуг евакуації суб`єктів господарювання, яка включає вказані затрати, на ринку в умовах значної конкуренції. Комітетом встановлено, що завищення вартості Послуги евакуації є наслідком включення до калькуляції вартості такої послуги амортизаційних відрахувань, нарахованих на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти (кошти платників податків), що суперечить пункту 18 П(С)БО 15 «Дохід», які не повинні були включатись позивачем до калькуляції вартості Послуги евакуації. Придбання підприємством транспортних засобів за рахунок отриманих з міського бюджету коштів як внесків до статутного капіталу не може вказувати на той факт, що таке придбання відбулося за рахунок власних коштів підприємства.
Відповідач також зазначив, що Висновок експертного економічного дослідження від 26.07.2022 №30-21, що наданий позивачем Комітету не спростовував висновків Комітету, що наведені в оскаржуваному рішенні та є не повним, оскільки, обсяг усіх наданих документів, відображених у дослідженні експерта не містить інформації про придбання транспортних засобів для виконання Послуги евакуації за бюджетні кошти.
Позивач, не погоджуючись із Рішенням №40-р/тк, вважаючи його необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, прийнятим з порушенням норм матеріального права, звернувся із даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.
Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.
Відповідно до пункту 1.3 пункту 1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605 (із змінами) (далі - Методика):
- монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання - становище суб`єкта господарювання на ринку, яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб`єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб`єкт господарювання, зокрема, не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин (пункт 1.3.);
- етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, було обрано та застосовано виходячи з фактичних обставин справи, зокрема: особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо (пункт 2.2.);
- товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (пункт 5.1);
- територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним (пункт 6.1);
- часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою (пункт 7.1);
- бар`єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є: обмеження за попитом, пов`язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців; адміністративні обмеження; економічні та організаційні обмеження; екологічні обмеження; нерозвиненість ринкової інфраструктури; інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи) [пункт 9.2];
- наявність хоча б одного бар`єру вступу на ринок, що не може бути подоланий суб`єктом господарювання протягом 1- 2 років унаслідок неможливості компенсації за цей час витрат, необхідних для вступу на ринок, розглядається як ознака того, що суб`єкт господарювання не є потенційним конкурентом (пункт 9.3).
Згідно з підпунктом 7 1 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: - уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів. 
Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою № 990, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори.
При цьому, обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Комітет або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.
Підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина 1 статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
При цьому, перевіряючи дії органів Комітету на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) Комітету, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених статтею 59 «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання недійсним рішення органів Комітету.
Так, як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, визначення становища КП «ТІМ» ДМР на ринку Послуг евакуації здійснено Комітетом відповідно до Методики, з урахуванням пункту 2.2 Методики та статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», при цьому, відповідач не заперечує визначення Комітетом товарних, територіальних (географічних) та часових меж ринку, тому, у даній справі Товарними межами ринку є Послуга евакуації, територіальними (географічними) межами ринку Послуги евакуації визначено місто Дніпро, а часовими межами ринку є період з 05.04.2021 по 10.08.2023, протягом якого відносини між КП «ТІМ» ДМР і споживачами утворюють ринок зі сталою структурою (оскільки, відсутня інформація про визнання таким, щ втрати чинність, Наказу №46, яким встановлено вартість Послуги евакуації).
Об`єктом для визначення монопольного (домінуючого) становища є суб`єкт господарювання - позивач (КП «ТІМ» ДМР) (раніше КП «Міськавтопарк») (пункт 16 Рішення №40-р/тк), а товаром щодо якого визначається монопольне домінуюче становище (товарні межі ринку) є Послуги евакуації (тобто послуги з доставки (транспортування, евакуації) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (надалі - Інспекція) транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів) (пункт 23 Рішення №40-р/тк).
При цьому, інша господарська діяльність підприємства, крім надання Послуг евакуації, не була об`єктом аналізу Комітетом в оскаржуваному рішенні щодо визначення монопольного (домінуючого) становища (пункт 31 Рішення №40-р/тк).
Предметом антимонопольної справи були дії позивача щодо встановлення наказом від 12.03.2021 № 46 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (далі - Наказ № 46) з 05.04.2021 (зі змінами, внесеними наказом від 07.04.2021 № 60 «Про внесення змін до Наказу № 46 від 12.03.2021 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (далі - Наказ № 60) завищеної вартості Послуги евакуації, що кваліфікуються як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку Послуги евакуації в межах міста Дніпра в період з 05.04.2021 по 10.08.2023 шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що питання, пов`язані з наданням Послуги евакуації, регулюються зокрема Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 990 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання» (Постанова № 990), а також іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з підпунктом 7-1 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою № 990, Послуга евакуації надається на підставі Постанови № 990 та Договору про надання послуг з доставки (транспортування) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів від 31.12.2020, укладеного між Інспекцією та КП «ТІМ» ДМР.
У процесі розгляду антимонопольної справи Комітетом на підставі листів КП «ТІМ» ДМР від 09.09.2021 № 18/18-2 Д, від 22.06.2023 № 16/16-4 встановлено, що КП «ТІМ» ДМР надає на замовлення Інспекції Послугу евакуації на підставі таких Договорів:
- договору про надання послуг з доставки (транспортування) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів від 31.12.2020 з терміном дії по 31.12.2022 (далі - договір 1);
- договору про надання послуг від 02.01.2023 з терміном дії по 31.12.2024 (далі - договір 2, надалі разом - договори).
Відповідно до договорів Послуга евакуації передбачає: 
1. Виїзд спеціального автомобіля-евакуатора, що належить Виконавцю за завданням (викликом) Замовника.
2. Здійснення працівником Виконавця в такому порядку: приєднання та закріплення на тимчасово затриманому транспортному засобі тросів (інших засобів для підіймання), з`єднання їх з лебідкою, переміщення та завантаження транспортного засобу на евакуаторну платформу за допомогою крана маніпулятора з лебідкою.
3. Перевезення завантаженого (на евакуаторну платформу) тимчасово затриманого транспортного засобу з місця його розташування на адресу спеціального майданчика чи стоянки для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
4. Проведення працівником Виконавця вивантаження з евакуаторної платформи евакуатора та розміщення тимчасово затриманого транспортного засобу в місці його зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, за допомогою крана маніпулятора з лебідкою, яка з`єднується з тросами (іншими засобами для підіймання), що приєднуються та закріплюються до тимчасово затриманого транспортного засобу
З листа Дніпровської міської ради від 08.09.2021 № 7/15-2308 Комітетом встановлено, що згідно з Постановою № 990 позивача визначено суб`єктом господарювання, відповідальним за надання Послуги евакуації, відповідно до договорів 1, 2.
Згідно з договорами 1, 2 Інспекція не сплачує позивачу за Послугу евакуації, вартість Послуги евакуації згідно з Постановою № 990 сплачує особа, зазначена в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особа, яка ввезла затриманий транспортний засіб на територію України, або особа, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.
Тобто, сплачується безпосередньо споживачем.
Як стверджує позивач, що також назначено у листі від 18.02.2022 № 18/18-2 до Комітету, у місті Дніпрі існують такі приватні фірми та особи, які мають право надавати послуги з транспортування (евакуації) транспортних засобів: приватна фірма «Нік Ан», приватне підприємство «Корд-Днєпр», товариство з обмеженою відповідальністю «Автопарк Дніпро», приватне акціонерне товариство «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій».
Водночас, як вже зазначалось, товарними межами у справі Комітету визначено саме Послугу евакуації (тобто саме за викликом Інспекції), а за отриманою Комітетом від Інспекції інформацією (лист від 20.06.2023 № 2/9-12784), Інспекція не укладала договорів про надання Послуги евакуації з будь-якими іншими суб`єктами господарювання, крім позивача, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач не має жодного конкурента на ринку Послуг евакуації, як не виявлено Комітетом і суб`єктів господарювання, які б надавали послуги евакуації транспортних засобів за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів, які на базі вантажного автомобіля обладнані краном маніпулятором та евакуатором з лебідкою, тобто надавали однорідні з позивачем послуги.
Позивачем також не надано доказів про наявність конкурента (-ів).
Доводи позивача про те, що останній надає Послуги евакуації саме Інспекції, проте, до прикладу ГУ НП у Дніпропетровській області обслуговують інші підрядні організації, оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції критично, з огляду на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» (далі - Постанова № 1102) працівники уповноважених підрозділів Національної поліції також здійснюють тимчасове затримання транспортних засобів та їх зберігання в разі, зокрема, порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, водночас, товарні межі ринків надання послуг доставки (транспортування, евакуації) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції відповідно до Постанови №990 (Послуга евакуації, яка була предметом справи Комітету) і надання послуг транспортування (евакуації) тимчасово затриманих працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів відповідно до Постанови №1102 є різними.
Тобто, інші приватні фірми та особи, що надають послугу із транспортування (евакуації) транспортних засобів, є суб`єктами, що здійснюють свою господарську діяльність в межах іншого товарного ринку, а отже не можуть визнаватись потенційними конкурентами позивачу на ринку Послуги евакуації.
Позивачем зазначена інформація не спростована.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що Комітетом, відповідно до абзацу другого частини 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обґрунтовано встановлено, що позивач у період з 05.04.2021 по 10.08.2023 займав монопольне (домінуюче) становище на ринку Послуги евакуації в межах міста Дніпра із часткою 100%.
Так, матеріалами справи підтверджено те, що позивач встановив своїм наказом від 12.03.2021 № 46 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (далі - Наказ № 46) з 05.04.2021 (зі змінами, внесеними наказом від 07.04.2021 № 60 «Про внесення змін до Наказу № 46 від 12.03.2021 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (далі - Наказ № 60)) з 05.04.2021 вартість послуги із транспортування транспортних засобів повною масою, у розмірі: 
до 2000 кг включно - 2110,00 грн за послугу; 
від 2000 до 3000 кг - 2230,00 грн за послугу;
від 3000 кг - 2410,00 грн за послугу.
Комітетом встановлено, що для розрахунку вартості послуги з транспортування транспортних засобів та її складових елементів (зокрема, вартості комплексу допоміжних послуг) позивач звернувся до Державного підприємства «Інженерний центр» (далі - ДП «Інженерний центр»), яке входить до складу Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (договір від 01.03.2021 № 15). 
Згідно з проведеними ДП «Інженерний центр» розрахунками, вартість 1 завантаження, розвантаження та подачі автомобілів-евакуаторів із краном-маніпулятором на 01.03.2021 визначено на рівні 1390,42 грн, з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (далі - Калькуляція вартості), і включає в себе, зокрема, таку статтю витрат, як - вартість подачі автомобілів-евакуаторів з краном-маніпулятором на 1 авто-годину (прямі затрати) 867,94 грн (поз. 6 Калькуляції вартості), що складається, зокрема, з амортизаційних нарахувань у розмірі 352,76 грн.
На думку Комітету, позивач завищив вартість подачі автомобілів-евакуаторів з краном-маніпулятором на 1 авто-годину (прямі затрати) на суму амортизаційних відрахувань у розмірі 352,76 грн (поз. 6 Калькуляції вартості).
У зв`язку з чим, вартість 1 завантаження, розвантаження та подачі автомобіля-евакуатора з краном-маніпулятором на 01.03.2021 мала б становити 888,40 грн, що на 502,02 грн менше, аніж розраховано позивачем (1390, 42 грн).
Таким чином, Комітет у пункті 87 Рішення №40-р/тк зазначив, що загальна вартість Послуги евакуації повинна становити для транспортних засобів повною масою: до 2000 кг включно: 2110 - 502 = 1608 грн; від 2000 до 3000 кг: 2230 - 502 = 1728 грн; від 3000 кг: 2410 - 502 = 1908 грн. При цьому, Комітетом порівняльний аналіз цін не проводився, оскільки не виявлено суб`єктів господарювання, які б надавали однорідні з КП «ТІМ» ДМР послуги.
Господарським судом міста Києва, ухвалою від 19.12.2023 призначено у справі № 910/14941/23 судово-економічну (бухгалтерську) експертизу документів бухгалтерського обліку, оподаткування і звітності, на вирішення якої поставлено питання:
Питання 1: Чи підтверджується документально та нормативно відображення у в бухгалтерському та податковому обліку Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради амортизаційні відрахування станом на 01.03.2021 року, що нараховані на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти?
Питання 2: Як саме підлягають формуванню в бухгалтерському та податковому обліку Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради інформація про доходи/витрати (та її розкриття у фінансовій звітності), що стосується амортизаційних відрахувань станом на 01.03.2021 року, що нараховані на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти?
08.10.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов Висновок експерта №916-24 від 26.09.2024 за результатами проведення судової економічної експертизи (надалі - Висновок від 26.09.2024).
Так, у висновку експерта від 26.09.2024, за результатами проведеної судової експертизи, встановлено наступне:
По питанню першому:
В обсягах наданих документів, документально та нормативно підтверджується відображення у бухгалтерському обліку КП «ТІМ» ДМР амортизаційні відрахування станом на 01.03.2021 року, що нараховані на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти, які отримані як внески до статутного капіталу КП «ТІМ» ДМР зі спеціального фонду міського бюджету - бюджету розвитку.
Підтвердити документально та нормативно відображення у податковому обліку КП «ТІМ» ДМР амортизаційні відрахування станом на 01.03.2021 року, що нараховані на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти, які отримані як внески до статутного капіталу КП «ТІМ» ДМР зі спеціального фонду міського бюджету - бюджету розвитку, не надається за можливе (оскільки, як зазначив експерт у дослідницькій частині висновку, за його клопотанням не було надано документи податкового обліку).
По питанню другому:
Інформація про доходи/витрати (та її розкриття у фінансовій звітності), що стосується амортизаційних відрахувань станом на 01.03.2021 року, що нараховані на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти, які отримані як внески до статутного капіталу КП «ТІМ» ДМР зі спеціального фонду міського бюджету - бюджету розвитку, в бухгалтерському та податковому обліку КП «ТІМ» ДМР підлягають формуванню згідно приписів ПКУ, Закону України «Про бухгалтерський облік», П(С)БО 15 «Доходи», П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 25 «Спрощена фінансова звітність».
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).
Висновок експерта від 26.09.2024 містить підпис експерта про те, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність (статті 384 та 385 Кримінального кодексу України) за надання завідомо неправдивого висновку, а також за відмову від надання висновку.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про прийняття висновку експерта від 26.09.2024 як належного та допустимого доказу, однак як такого, що не спростовує висновків Комітету, що викладені у Рішенні №40-р/тк, у зв`язку із чим, доводи скаржника про неврахування висновку експерта є безпідставними.
Також скаржником у апеляційній скарзі не зазначено, які доводи висновку експерта спростовують висновки Рішення № 40-р-тк. 
Як вбачається із матеріалів справи, за бюджетні кошти, які отримані як внески до статутного капіталу позивача придбано транспортні засоби спеціального призначення, на підставі таких документів:
- висновків на звернення: № 314/4 від 01.04.2019, № 4/4-91 від 03.07.2019, № 4/4/92 від 03.07.2019, №4/4-282 від 18.09.2019, №4/4-322 від 10.10.2019, №4/4-357 від 06.11.2019, № 4/4-379 від 25.11.2019, № 4/4-88 від 12.06.2020;
- договорів щодо внесків до статутного капіталу: №4 від 07.06.2019, №8 від 02.08.2019, № 8 від 30.10.2019, № 10 від 26.11.2019, № 12 від 13.12.2019, №2 від 16.03.2020, № 2 від 06.08.2020;
- договорів купівлі-продажу: № 10/12 від 12.12.2018, № 10/24 від 24.10.2018, № 08/07 від 08.07.2019, № 12/07 від 12.07.2019, №08/08 від 08.08.2019, № 13/04/20 від 13.04.2020, договору фінансового лізингу № 874/2019/ДнОД-МСБ-ФЛ від 28.08.2019 та доданих до них видаткових накладних, рахунків на оплату, актів введення в експлуатацію.
Відповідно до висновків Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури ДМР (головного розпорядника коштів) щодо внесків до статутного капіталу на звернення №314/4 від 01.04.2019 (обсяг бюджетних коштів 4 951 361,00 грн), №4/4-91 та №4/4/92 від 03.07.2019 (обсяг бюджетних коштів 7 500 000, 00 грн), №4/4/-282 від 18.09.2019 (обсяг бюджетних коштів 3 000 000, 00 грн), №4/4-322 від 10.10.2019 (обсяг бюджетних коштів 3 700 000, 00 грн), №4/4-357 від 06.11.2019 (обсяг бюджетних коштів 4 300 000, 00 грн), 4/4-379 від 25.11.2019 (обсяг бюджетних коштів 16 352 303, 00 грн), №4/4-88 від 12.06.2020 (обсяг бюджетних коштів 13 500 000, 00 грн) бюджетні кошти вносились до статутного капіталу позивача з напрямом спрямування (том 1, а. с. 49-52): здійснення закупівлі транспортних засобів спеціального призначення, у зв`язку з нестачею власних коштів.
Призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису Інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності встановлює Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 (надалі - Інструкція №291).
Згідно з Інструкцією №291 для відображення в бухгалтерському обліку статутного й іншого зареєстрованого капіталу, пайового капіталу підприємства відповідно до законодавства й установчих документів, а також внесків до оголошеного, але ще не зареєстрованого статутного капіталу призначено рахунок 40 «Зареєстрований (пайовий) капітал». За кредитом рахунку 40 «Зареєстрований (пайовий) капітал» відображається збільшення зареєстрованого і пайового капіталу, а також надходження внесків до оголошеного, але ще не зареєстрованого статутного капіталу, за дебетом - його зменшення (вилучення).
Відповідно до Інструкції № 291 облік та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення (в тому числі отримана гуманітарна допомога) ведеться на рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження». Кошти цільового фінансування і цільових надходжень можуть надходити як субсидії, асигнування з бюджету та позабюджетних фондів, цільові внески фізичних та юридичних осіб тощо. За кредитом рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» відображаються кошти цільового призначення, для фінансування певних заходів, за дебетом - використані суми за певними напрямками, визнання їх доходом, а також повернення невикористаних сум. Аналітичний облік коштів цільового фінансування і цільових надходжень та їх витрачання провадиться за їх призначенням та джерелами надходжень.
Відповідно до пункту 16 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (далі - П(С)БО 15 «Дохід») цільове фінансування не визнається доходом доти, доки не існує підтвердження того, що воно буде отримане та підприємство виконає умови щодо такого фінансування.
Згідно з пунктом 17 П(С)БО 15 «Дохід» отримане цільове фінансування визнається доходом протягом тих періодів, у яких були зазнані витрати, пов`язані з виконанням умов цільового фінансування.
При цьому відповідно до пункту 18 П(С)БО 15 «Дохід» цільове фінансування капітальних інвестицій визнається доходом протягом періоду корисного використання відповідних об`єктів інвестування (основних засобів, нематеріальних активів тощо) пропорційно сумі нарахованої амортизації цих об`єктів.
Відповідно до пункту 6 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, калькулювання собівартості послуги - це визначення розміру витрат у грошовій формі на виробництво одиниці певного виду робіт (послуг) по окремих видах витрат.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 2 БКУ бюджетні кошти (кошти бюджету) - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про те, що отримання бюджетних коштів як внеску до статутного капіталу не є доходом для цілей оподаткування (не збільшує фінрезультат до оподаткування), тобто внесення коштів до статутного капіталу підприємства розглядається як вкладення власника (учасника), а не як дохід від звичайної операційної діяльності, а відтак не є власними коштами комунального підприємства, а є цільовим фінансуванням капітальних інвестицій.
Бюджетні кошти надані КП «ТІМ» ДМР виключно на конкретне спрямування (зокрема, здійснення закупівлі транспортних засобів спеціального призначення), а відображення цих коштів як внесків до статутного капіталу є способом їх обліку, а не їх правовою природою, що не змінює її та не робить їх завдяки цьому такими, що отримані як результат провадження підприємницької діяльності, довільними для використання.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у рішенні №40-р/тк Комітетом не заперечується факт необхідності нарахування амортизації на такі транспортні засоби, а йдеться саме про недопустимість її включення до Калькуляції вартості по такій статті витрат як «вартість подачі автомобілів-евакуаторів з краном-маніпулятором» (стаття 6 Калькуляції витрат), яка підлягає, знову ж таки, сплаті споживачами (тобто безпосередньо стосується витрат на придбання транспортних засобів спеціального призначення за бюджетні кошти - кошти платників податків, які в такому разі зобов`язані оплачувати ще й амортизаційні нарахування).
Тобто, у рішення Комітету не встановлює безпосередньо порушення чи дотримання позивачем правил бухгалтерського обліку, а стосуються саме ущемлення прав споживачів у складі порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.
Листом від 21.10.2022 № 41010-06-5/4407 (вх. № 6-05/8139 від 24.10.2022) Міністерство фінансів України підтвердило позицію Комітету щодо особливості нарахування та одночасного відображення в бухгалтерському обліку у складі доходів амортизації на транспортні засоби, придбані за рахунок цільового фінансування капітальних інвестицій (за бюджетні кошти) з кореспонденцією рахунків бухгалтерського обліку операцій, пов`язаних з амортизацією основних засобів, зокрема в сумі, пропорційній нарахованій амортизації, по об`єктах основних засобів, отриманих безоплатно, придбаних (створених) за рахунок коштів цільового фонду, визнається дохід з відображенням за дебетом субрахунку 424 «Безоплатно одержані необоротні активи» і кредитом субрахунку 745 «Дохід від безоплатно одержаних активів» (пункт 24 додатка до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерством фінансів України від 30.09.2003 № 561).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок Комітету про те, що позивачем не понесено витрат власних коштів на придбання транспортних засобів спеціального призначення (автоевакуаторів), оскільки вони були придбані за рахунок бюджетних коштів, тобто за кошти платників податків і є цільовим фінансуванням капітальних інвестицій, у зв`язку із чим, позивач не повинен був включати до Калькуляції вартості (як витрати для відшкодування/оплати споживачами) амортизаційних відрахувань, нарахованих на транспортні засоби спеціального призначення, придбані за бюджетні кошти (кошти платників податків), які є цільовим фінансуванням капітальних інвестицій.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у згаданому вище експертному дослідженні зазначено, що останнє проведено в обсязі наданих документів, а у розділі ІІІ Висновку дослідження також результати експертизи встановлено в обсязі наданих документів, водночас, обсяг усіх документів, відображених у дослідженні судового експерта, не містить інформації про придбання транспортних засобів для виконання Послуги евакуації за бюджетні кошти, а отже суд не може впевнитись в об`єктивності та обґрунтованості проведеного дослідження.
Отже, враховуючи обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що Комітетом доведено, а позивачем не спростовано, що дії останнього, які полягають у прийнятті наказу від 12 березня 2021 року № 46 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів» (зі змінами, внесеними наказом від 7 квітня 2021 року № 60 «Про внесення змін до Наказу № 46 від 12.03.2021 «Про затвердження вартості послуги із транспортування транспортних засобів»), яким встановлено з 05.04.2021 завищену вартість послуги з доставки (транспортування, евакуації) тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів на 502,02 грн, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.
У зв`язку із чим, рішенням Комітету № 14-р/тк на позивача також накладено штраф у розмірі 6 472 700,00 грн.
Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та під час розгляду відповідачем справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а відтак - в суду відсутні передбачені ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що доводи скаржника не спростовують висновків АМКУ, викладених у рішенні, позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а відтак - вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії АМКУ №40-р/тк від 10.08.2023 у справі №54/16-22 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення завищених цін, є необґрунтованими, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів існування конкуренції, зокрема переліку суб`єктів, які б надавали однорідні послуги з використанням спеціалізованих евакуаторів на умовах, яких діє КП «Транспортна інфраструктура міста» (договірних), яких не можуть дозволити собі інші суб`єкти господарювання, володіючи при цьому необхідною інфраструктурною базою, тобто, Комітетом обґрунтовано виснувано про відсутність конкурентного середовища на ринку послуги евакуації в межах міста Дніпра та про зайняття скаржником монопольного (домінуючого) становища.
Доводи апеляційної скарги не спростовують того, що позивач не повинен був включати до Калькуляції вартості (як витрати для відшкодування/оплати споживачами) амортизаційних відрахувань, нарахованих на транспортні засоби спеціального призначення, оскільки позивачем не понесено витрат власних коштів на придбання транспортних засобів спеціального призначення (автоевакуаторів), придбаних за рахунок бюджетних коштів, тобто за кошти платників податків і є цільовим фінансуванням капітальних інвестицій.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 640/6453/22 є безпідставним, оскільки обставини справи № 640/6453/22 є відмінними від обставин справи № 910/14941/23.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23, відсутні.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2023 у справі № 910/14941/23 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/14941/23 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/14941/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 20.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім