ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2026 року справа №200/7171/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Лозінської Оксана Олександрівна на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 200/7171/25 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 057050012116 від 28.08.2025, зобов`язання вчинити певні дії, - 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 057050012116 від 28.08.2025, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона звернулась через ВЕБ-портал із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 19.08.2025 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Проте рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 057050012116 від 28.08.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. На переконання позивачки, відповідач протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи позивачки з 05.07.1982 по 23.02.1984; з 24.02.1987 по 07.06.1988; з 27.06.1988 по 26.05.1993. На переконання позивачки, недоліки в оформленні її трудової книжки не можуть позбавляти її права на пенсійне забезпечення. Крім того, періоди роботи позивачки підтверджені біографічною довідкою та розрахунковими листами. 
Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 057050012116 від 28.08.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 18.01.2025, зарахувавши періоди роботи позивачки з 05.07.1982 по 23.02.1984; з 24.02.1987 по 07.06.1988; з 27.06.1988 по 26.05.1993 до загального стажу роботи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 200/7171/25 у задоволенні позову – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надати додаткові уточнені довідки не має можливості, оскільки на теперішній час всі архівні установи залишились на непідконтрольній території та позивач вже не може повернутись на окуповану територію, так як це небезпечно. Суд першої інстанції не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці та довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_1 .
Як вбачається з дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2023 року позивачка розпочала свою трудову діяльність 27 травня 1993 року. Записи про трудову діяльність ОСОБА_1 за період з 05.07.1982 по 23.02.1984; з 24.02.1987 по 07.06.1988; з 27.06.1988 по 26.05.1993 у трудовій книжці відсутні.
Поряд з цим, як вбачається з біографічної довідки Маріупольського вагонного депо від 26.02.2025 у період 07.1982 - 05.1985 позивачка працювала оператором зв`язку Ждановської поштово-телеграфної станції, 05.1985 - 06.1988 покоївкою Ждановського туристичного готелю "Турист", 06.1988 - 04.1993 провідницею пасажирського вагона вагонного депо Маріуполь Донецької залізниці.
19 серпня 2025 року позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
Заяву позивачки було розглянуто за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Страховий стаж заявниці на дату звернення становить 31 рік 10 місяців 14 днів. До страхового стажу зараховано всі період роботи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.08.2025 № 057050012116 по зверненню ОСОБА_1 від 19.08.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом першої інстанції зазначено наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058- ІV).
Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до положень пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Суд зазначає, що у дублікаті трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2023 року записи про трудову діяльність ОСОБА_1 за період з 05.07.1982 по 23.02.1984; з 24.02.1987 по 07.06.1988; з 27.06.1988 по 26.05.1993 відсутні.
При цьому, суд не вважає, що біографічною довідкою підтверджено, що у період 07.1982 - 05.1985 позивачка працювала оператором зв`язку Ждановської поштово-телеграфної станції, 05.1985 - 06.1988 покоївкою Ждановського туристичного готелю "Турист", адже вказана довідка видана начальником вагонного депо, а не безпосереднім роботодавцем. Крім того, не зазначено на підставі яких відомостей вона винесена, також вона не містить зазначення повних дат спірних періодів, а лише місяці та роки.
Щодо періоду роботи позивачки з 06.1988 по 04.1993 провідницею пасажирського вагона вагонного депо Маріуполь Донецької залізниці, суд звертає увагу, що безпосередньо уточнюючою довідкою від 04 серпня 2025 року, яка була видана Маріупольським вагонним депо підтверджено, що позивачка працювала провідницею, починаючи з 27 травня 1993 року, а не з червня 1988 року.
З огляду на вказане, суд вважає, що біографічна довідка не є тим документом, що підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 у спірний період.
Крім того, з розрахункових листів, які були надані позивачкою, не можливо встановити які відомості вони містять, кому та ким були видані, а тому суд вважає вказані докази неналежними та такими, що не підтверджують спірний період роботи позивачки.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійним органом правомірно не враховано спірні періоди роботи до страхового стажу ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку про правомірність рішення № 057050012116 від 28.08.2025, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача Лозінської Оксана Олександрівна на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 200/7171/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 200/7171/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко