ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5547/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Оксененка О.М., 
Чуприни О.В.,- 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) - адвокат Глазунов Ігор Юрійович звернувся в Київський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач-1, ГУ ДПС у Київській області), ДПС України (далі - віідповідач-2) про:
- визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Київській області №Ф-140799-51 від 06 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн; 
- визнання протиправними дій ГУ ДПС у Київській області, пов`язаних з формуванням та передачею на виконання вимоги №Ф-140799-51 від 06 лютого 2020 року;
- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області, без наявності законних підстав, утриматись від формування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску по відношенню до ОСОБА_1 ;
- визнання протиправною бездіяльності ДПС України, пов`язаної з невидаленням даних про ОСОБА_1 , як платника єдиного внеску, та зобов`язання ДПС України видалити всі існуючі в інформаційно-комунікаційних системах ДПС станом на 22 вересня 2023 року дані про заборгованість позивача, по єдиному внеску і дані про ОСОБА_1 , як платника єдиного внеску.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 22 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.24-26). Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (а.с.31-32). 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Київській області №Ф-140799-51 від 06 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2147,20 гривень.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 не є платником єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ), оскільки в період з 2017 по 2018 роки вона працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та за цей період за неї були сплачені податки (ЄСВ, ПДФО та військовий збір), а тому позивач в даний період не був платником ЄСВ.
Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року, відповідач-1 подав апеляційну скаргу про скасування вказаного судового рішення та ухвалення нового, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно інформаційної системи ДПС України у ОСОБА_1 станом на 31 січня 2020 року наявна заборгованість по ЄСВ у сумі 29293,44 грн, яка виникла у зв`язку з несплатою квартальних нарахувань І - IV квартал 2017 року 8448,00 грн, І - IV квартал 2018 року 9828,72 грн, І - IV квартал 2019 року 11016,72грн. У зв`язку з наявністю заборгованості по ЄСВ у ОСОБА_1 , відповідно до даних автоматизованої системи обліку та керуючись вимогами частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2020 року №Ф-140799-51 на суму 29293,44 грн, що є правомірним.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Глазунов І.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним, а апеляційна скарга відповідача-1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. 
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. 
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в межах апеляційної скарги відповідача - 1, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, мотивуючи це наступним.
З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фізичною особою.
Згідно Інтегрованої картки платника (далі - ІКП) по єдиному внеску у позивача рахується заборгованість в сумі у сумі 29293,44 грн, яка виникла у зв`язку з несплатою квартальних нарахувань І - IV квартал 2017 року 8448,00 грн, І - IV квартал 2018 року 9828,72 грн, І - IV квартал 2019 року 11016,72грн.
У зв`язку із чим, 06 лютого 2020 року відповідачем-1 прийнято вимогу №Ф-140799-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 29 293,44 грн.
Вважаючи вимогу відповідача-1 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Глазунов І.Ю. звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів свого довірителя.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Згідно з частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до підпункту 14.1.1-1. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу (далі - ПК) України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.
Згідно абзаців четвертого та сьомого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб.
За приписами пунктів 1, 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Згідно вимог статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449. (надалі по тексту - Інструкція)
Згідно з вимогами Закону №2464-VI та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Законом України від 6 грудня 2016 року №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
Законом України від 21 грудня 2016 року №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року - 3200 грн, з 01 січня 2018 року - 3723 грн.
Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.
Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI).
Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.
Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 9 лютого 2018 року за звітний 2017 рік щонайменше 8448 грн (3200 грн х 12 х 22% = 8448 грн). З прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.
З 01 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частина восьма статті 9 Закону №2464-VI).
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року №2246-VIII встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року - 3723 грн. Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн (3723 грн х 3 х 22% = 2457,18 грн), поквартально:
- до 19 квітня 2018 року - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн;
- до 19 липня 2018 року - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн;
- до 19 жовтня 2018 року - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.
Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Приписами статті 25 Закону №2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (пункт 3 Розділу VI Інструкції).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Отже, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449 контролюючим органом нараховано позивачу ОСОБА_1 недоїмку зі сплати ЄСВ у розмірі 29293,44 грн, оформлену вимогою від 06 лютого 2020 року №Ф-140799-51.
До вимоги увійшли суми квартальних нарахувань: І - IV квартал 2017 року в розмірі 8448,00 грн, І - IV квартал 2018 року - 9828,72 грн, І - IV квартал 2019 року - 11016,72 грн. 
У даній справі необхідно встановити, чи є позивач платником ЄСВ і чи відповідають надані відповідачем - 1 відомості щодо ОСОБА_1 про те, що вона є фізичною особою - підприємцем і, відповідно, платником ЄСВ.
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року по справі №320/2107/19 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 09 лютого 2019 року №Ф-140799-51 на суму 18276,72 грн.
В рішенні Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року по справі №320/2107/19 зазначено, що судом 24 червня 2019 року здійснено запит щодо позивача ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до витягів із реєстру від 24 червня 2019 року №1005475084 та №1005475109 встановлено, що у реєстрі відсутня інформація, що позивач ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що за позивача ОСОБА_1 сплачувалися податки (ЄСВ, ПДФО та військовий збір) її роботодавцями. Так, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 сплачувалися податки за січень 2017 року, що підтверджується довідкою від 10 липня 2019 року вих. №1, яка підписана фізичною особою-підприємцем 
ОСОБА_4 наданої ОСОБА_1 довідки від 10 липня 2019 року вих. №1, у період з березня 2017 року по грудень 2018 року позивач дійсно працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та за цей період за неї були сплачені податки (ЄСВ, ПДФО та військовий збір). Отже, відповідно до цих документів позивач ОСОБА_1 не є платником ЄСВ.
Таким чином, наявність у позивача ОСОБА_1 статусу платника ЄСВ та, як наслідок, пов`язаного з ним боргу по сплаті єдиного соціального внеску не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону, а відповідно до статті 25 цього ж закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Згідно пункту 3 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою) фізичній особі, якщо, зокрема, її вручено особисто такій фізичній особі.
Відповідач-1 зазначає, що оспорювану вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску було визначено контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає положенням ПК України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Отже, у позивача ОСОБА_1 у період з 2017 по 2018 роки не виникло обов`язкової сплати єдиного внеску і вона не може бути платником єдиного внеску, оскільки вона була працевлаштована до фізичних осіб-підприємців і останні, як її роботодавці за неї сплачували відповідні податки (ЄСВ, ПДФО та військовий збір).
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-140799-51 від 06 лютого 2020 року на суму 29293,44 грн, винесена ГУ ДПС у Київській області, є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені відповідачем - 1 в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі №320/5547/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.В. Штульман 

Судді О.М. Оксененко

О.В. Чуприна