ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12650/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/548/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0692/82/0599867 від 13.09.2017 року в розмірі 15 688,89 грн, з яких 12 918,19 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 2 770,70 грн – заборгованість за відсотками. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/0692/82/0599867, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти, а остання зобов`язалася своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним. Підписанням договору відповідач підтвердила ознайомлення та погодження з Правилами і Тарифами Банку щодо ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.
20.11.2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-73, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а позивач набув права вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе договірні зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, унаслідок чого утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі, яку ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.01.2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 014/0692/82/0599867 від 13.09.2017 року в розмірі 15 688, 89 грн, а також 3 028 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора. Відповідач указує, що наданий позивачем договір відступлення права вимоги є неповним, а матеріали справи не містять доказів виконання сторонами умов такого договору щодо оплати відступленого права вимоги. Крім того, на її думку, сам по собі реєстр прав вимоги не підтверджує набуття позивачем статусу нового кредитора, а також відсутні докази належного повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, доводами відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи.
13.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0692/82/0599867.
Відповідно до пункту 1.1 Договору, позичальнику надано кредит у розмірі 57 009,76 грн зі сплатою 35,3 % річних на строк 72 місяці – з 13 вересня 2017 року до 13 вересня 2023 року. Для обліку заборгованості позичальника відкрито рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 1.3 Договору надання кредитних коштів здійснюється у безготівковій формі шляхом їх зарахування на поточний рахунок позичальника. Графік платежів, розрахунок реальної процентної ставки та загальної вартості кредиту визначені у Додатках №1 та №2 до Договору, які є його невід`ємними частинами.
20.11.2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-73.
Відповідно до пункту 2.2 цього договору відступлення прав вимоги на користь нового кредитора відбувається за умови виконання ним вимог пункту 3.2 договору та з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру боржників. Згідно з пунктом 2.3 договору, внаслідок передачі портфеля заборгованості новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, включених до Реєстру боржників, та набуває усіх прав грошової вимоги, у тому числі права вимагати належного виконання боржниками своїх зобов`язань. Пунктом 3.2 договору передбачено, що новий кредитор здійснює оплату ціни договору шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок первісного кредитора.
У розділі 1 договору відступлення прав вимоги визначено, що “дата відступлення прав вимоги” - дата підписання сторонами відповідного реєстру боржників, з якої до нового кредитора переходять відповідні права вимоги.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-73 від 20 листопада 2024 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0692/82/0599867 із загальним розміром заборгованості 15 688,89 грн.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 21 листопада 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 15 688,89 грн, з яких 12 918,19 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 2 770,70 грн – заборгованість за процентами.
Як видно з виписки з особового рахунку за кредитним договором №014/0692/82/0599867 від 13 вересня 2017 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 21.11.2024 року становила 15 688,89 грн. При цьому матеріали справи свідчать, що після отримання кредитних коштів відповідачка користувалася ними, здійснюючи операції зі зняття та внесення коштів на рахунок.
Після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 20.11.2024 року новим кредитором не здійснювалося нарахування додаткових процентів чи штрафних санкцій, а до стягнення заявлено заборгованість у тому розмірі, в якому вона існувала на момент відступлення права вимоги. 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. 
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитного договору, надання відповідачці кредитних коштів та їх подальше використання, а також перехід до позивача права вимоги за спірним кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги № 114/2-73 від 20.11.2024 року. Суд дійшов висновку, що надана позивачем виписка з особового рахунку є належним та допустимим доказом наявності і розміру заборгованості, тоді як відповідачкою не подано жодних доказів, які б спростовували факт користування кредитними коштами, підтверджували повне виконання зобов`язань або свідчили про інший розмір заборгованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором №014/0692/82/0599867 від 13 вересня 2017 року у розмірі 15 688,89 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу та процентами.  Наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з випискою з особового рахунку та іншими доказами у справі. При цьому відповідачка, заперечуючи проти заявлених вимог, не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження погашення заборгованості, не спростувала відображений у виписці рух коштів та не подала будь-якого контррозрахунку заборгованості.
За таких обставин підстав вважати заявлений позивачем розмір заборгованості неправильним у суду немає. 
На підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №014/0692/82/0599867 від 13.09.2017 року матеріали справи містять Договір відступлення права вимоги №114/2-73 від 20.11.2024 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також витяг з Реєстру боржників до вказаного договору, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором у розмірі 15 688,89 грн.
Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором, а договір відступлення права вимоги відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Наявними в матеріалах справи договором факторингу, витягом з реєстру боржників і прав вимоги підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги по кредитному договору.
Умовами договору відступлення права вимоги прямо передбачено, що датою відступлення права вимоги є дата підписання сторонами відповідного Реєстру боржників, з якої до нового кредитора переходять права вимоги. Витяг з Реєстру боржників містить відомості про кредитний договір відповідачки та розмір заборгованості, що свідчить про включення спірного зобов`язання до портфеля відступлених прав вимоги та набуття позивачем статусу нового кредитора. 
Отже, наявні у справі належні та допустимі докази підтверджують факт переходу права вимоги до позивача, тоді як самі по собі посилання скаржника на відсутність доказів оплати ціни договору не спростовують встановлених судом обставин щодо набуття позивачем права вимоги за спірним зобов`язанням. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачку не було повідомлено про відступлення права вимоги колегія суддів зазначає, що неповідомлення боржника про таку заміну не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційний суд не знайшов підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, тому відсутні підстав для здійснення нового розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року,— залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову апеляційного суду складено 4 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.