Справа № 183/7382/24
№ 2/183/1540/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року м. Самар 

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Фролової В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Сторожик А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просив: встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує (здійснює догляд) за неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.12.2007 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . У даному шлюбі народився син ОСОБА_3 . Шлюбні відносини стали погіршуватись, оскільки ОСОБА_2 стала зловживати спиртними напоями, перестала приділяти належну увагу веденню домогосподарства і вихованню сина, а з лютого 2023 року взагалі залишила родину та мешкає в гуртожитку, у зв`язку з чим позивач з сином проживають окремо. Син перебуває на повному одноособовому утриманні, де йому створені належні умови для повноцінного розвитку та життя. Оскільки дитина тривалий час проживає виключно з батьком, який здійснює піклування над дитиною, займається її утриманням, навчанням та вихованням, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду, зазначивши, що судове рішення в цій справі необхідно для отримання позивачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 17.09.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою залучено в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. До суду від представника позивача, адвоката Береста О.М., надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, за наявними в цивільній справі матеріалами, позов просив задовольнити в повному обсязі. 
Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду вказаної справи. Правом на надання відзиву не скористалась, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради у судове засідання, не з`явився, надавши заяву про розгляд вказаної справи без їх участі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Будь-яких пояснень по суті позовних вимог, заяв та клопотань від представника третьої особи не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини, що склалися між сторонами.
Позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2024.
Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.12.2008 серії НОМЕР_1 .
Як вбачається з акту, складеного 04.06.2024 головою квартального комітету №11 м.Новомосковська у присутності жителів кварталу, за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_2 проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає. Батьки позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 23.10.2009 та 02.08.1991.
Місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку який належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2012.
Позивач є фізичною особою-підприємцем, про що надано свідоцтво від 29.03.2006 серії НОМЕР_2 .
24.01.2025 органом опіки та піклування Новомосковської міської ради складено висновок щодо визначення місця проживання дітей, у якому зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів останнього, у 2024 році він розлучився із матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , але до розлучення фактично разом не проживали більше двох років. Зі слів ОСОБА_1 , колишня дружина, ОСОБА_2 , зловживала спиртними напоями. Згідно з актом голови квартального комітету № 11 від 04.06.2024 ОСОБА_2 проживає окремо, участі у вихованні не приймає. Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради 12.11.2024 складено акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , встановлено наявність хороших умов проживання, наявність у дитини окремої облаштованої кімнати, наявність одягу відповідно до сезону, гаджету для навчання, чистої білизни. 
Як вбачається із зазначеного висновку, наявна інформація КНП «Новомосковський міський центр первинної допомоги медико-санітарної допомоги» від 07.11.2024 № 612, дитина спостерігається сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ № 8 – ОСОБА_6 . З приводу хвороби підлітка завжди телефонує мати, а на огляд він приходить сам. Дитина щеплена за віком.
Також, висновок містить посилання, що 11.12.2024 спеціаліст служби у справах дітей заслухав думку матері дитини, ОСОБА_2 , яка зазначила, що не має заперечень відносно того, щоб син проживав разом з батьком, але у неї є прохання, щоб колишній чоловік не перешкоджав її спілкуванню з сином ОСОБА_7 .
Також, спеціалістом служби у справах дітей заслухано думку дитини щодо того з ким він хоче проживати, на що він зазначив про бажання проживати з батьком.
Враховуючи викладені обставини, комісія дійшла висновку про доцільність на цей час проживання дитини разом з батьком.
В судовому засіданні з`ясовано думку дитини, ОСОБА_3 , який зазначив, що з початку 2022 року батьки перестали жити разом, мати ОСОБА_2 з ними не проживає, всім опікується батько. Мати іноді телефонує, проте йому не відомо чи здійснює вона фінансову допомогу, чи ні. Якщо б допомагала, то батько б сказав. Мама завжди телефонує з різних телефонів, рідко приходить, він бажає жити з батьком.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час звернення до суду з позовом йому виповнилося 16 років, а на час розгляду справи - 17 років.
Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства, він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків.
Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно відмовити.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах ВерховногоСуду від 25.01.2018 у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22).
В частині позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітнім ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що станом на 17.11.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, про що надано копію військово-облікового документу з мобільного застосунку «Резерв +».
Як вбачається з уточненої позовної заяви, метою звернення до суду є отримання позивачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 4 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
За змістом статей 293, 315 ЦПК України, суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. При цьому, суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Як визначено ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Частинами 1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Як зазначалось вище, згідно зі ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Крім того, відповідно до положень ЦК України, у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) ЦК України при цьому відповідно до ч.2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. А тому підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, є встановлення юридичного факту, або декількох, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).
Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Заявник зазначає, що шлюб з ОСОБА_2 розірвано, та з лютого 2023 року, неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні.
Такі твердження в силу статті 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини.
Суд не приймає до уваги посилання позивача, що матір не проживає з сином ОСОБА_3 , оскільки мешкає за іншою адресою, а тому він одноосібно виховує неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що, в даному випадку, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та це не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину.
Суд критично ставиться до наданого позивачем акту, складеного 04.06.2024 головою квартального комітету №11 м. Новомосковська, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 не проживає разом із неповнолітнім сином та позивачем, та не приймає участі у вихованні дитини, оскільки, в силу ст. 78 ЦПК України, обставини щодо участі відповідача у вихованні дитини не можуть підтверджуватися зазначеним засобом доказування.
Наданий висновок органу опіки та піклування Новомосковської міської ради від 24.01.2025 за № 204/0/2-25 в контексті позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною, не дає підстав для однозначного висновку, що відповідач не опікується життям та здоров`ям дитини, оскільки, як зазначено у вказаному висновку, з приводу хвороби підлітка до сімейного лікаря завжди телефонує мати, та, незважаючи на відсутність заперечень щодо проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком, відповідач зазначає про перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні з сином.
Будь-яких інших доказів того, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини суду не надано, як і не надано доказів у підтвердження того, що позивач, батько дитини, самостійно несе витрати по її утриманню. Саме посилання позивача на вказані обставини не підтверджує факту самостійного утримання ним сина. У випадку ухилення матері від обов`язку по утриманню дитини, позивач, як батько неповнолітньої дитини, не позбавлений був можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача, матері дитини, аліментів на її утримання.
Окремо, суд звертає увагу, що надані позивачем докази взагалі не дають підстав для висновку про наявність заперечень з боку відповідача щодо місця проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , разом з батьком. Фактично, позивач звернувся до суду з метою закріплення факту, який ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, з огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком – ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок сторін, що їх понесли.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду - відмовити повністю.
Судові витрати слід віднести за рахунок сторін, що їх понесли.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради, код ЄДРПОУ 04052206, адреса: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська,14.
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено і підписано 14 травня 2026 року

Суддя В.О. Фролова