ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа№ 910/2908/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Андрієнка В.В. 
Буравльова С.І. 

за участю секретаря судового засідання: Місюк О.П.
та представників: 
позивача - Савченко Т.А.;
відповідача - Пошелюзного С.В.;
третьої особи - Зубець М.П.;
прокурор - Константонова І.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 

у справі №910/2908/25 (суддя - Грєхова О.А.)
за позовом Заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик"
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва звернувся з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.
Позовні вимоги обґрунтовані незаконним набуттям відповідачем права власності на об`єкт нерухомості - групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв. м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1, попри судове рішення у справі №757/27707/17-ц та всупереч волі власника.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 відкрито провадження у справі №910/2908/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 (повне рішення складене 17.07.2025) у справі №910/2908/25 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржником зазначено наступне: 
- суд першої інстанції дійшов висновку про належність до комунальної власності нежилих приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно, належність до комунальної власності групи нежитлових приміщень НОМЕР_3, які були утворені в результаті поділу нежилих приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, наведені висновки суду зроблено виключно на підставі судових рішень у справі №757/27707/17-ц, які суд визнав преюдиційними та без належного дослідження доказів у даній справі, в результаті чого було порушено норми процесуального права - ст. ст. 2, 7, 11, 13, 74, 75, 236, 237 та 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також неправильно застосовано норми матеріального права - ст. 11, 235, 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування»;
- визнання судом першої інстанції преюдиційними обставин справи №757/27707/17-ц для справи №910/2908/25 мало наслідком позбавлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права у даній справі, зокрема щодо спростування твердження прокурора та позивача, а також доводити свої заперечення проти позову;
- судом безпідставно визнано преюдиційними по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" обставини, які були встановлені у справі, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" не було учасником. При цьому судом не було враховано правові висновки Верховного Суду наведені у постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, від 11.12.2018 у справі №910/3055/18, від 13.08.2019 у справі №910/11164/16;
- у територіальної громади міста Києва відсутнє право власності на приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1;
- є суперечливою інформація про площі нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказів у комунальній власності міста можуть перебувати нежитлові приміщення не більше 112,22 кв.м, у той час коли прокурор та позивач стверджують про перебування у комунальній власності приміщення площею 123,8 кв.м;
- в будинку АДРЕСА_1 станом на 12.07.1988 були відсутні нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м;
- ОСОБА_2 була добросовісним набувачем спірного майна, оскільки: станом на дату придбання нежитлового приміщення в Державному реєстрі речових прав були відсутні записи про наявність обтяжень та/або прав третіх осіб щодо нежитлового приміщення, а попередніми власниками були вказані фізичні особи; станом на дату придбання нежитлового приміщення ОСОБА_2 у провадженні судів України були відсутні будь-які судові спори щодо нежитлового приміщення;
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" є добросовісним набувачем спірного майна; передача майна до статутного капіталу товариства відбулася з дотриманням вимог законодавства;
- станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення власниками квартир та нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 є фізичні та юридичні особи, а Київська міська рада не є власником жодного житлового чи нежитлового приміщення в будинку №3 ;
- прокуратурою пропущено строк звернення до суду за захистом прав щодо майна, яке, як стверджує прокурор, вибуло з комунальної власності м. Києва, про що позивач міг дізнатися з 14.10.2013;
- прокурором не виконано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»;
- в порушення норм процесуального права судом першої інстанції було відмовлено в долученні до матеріалів справи матеріалів цивільної справи №757/27707/17-ц та не залучення до участі у справі третю особу - ОСОБА_1 , який є іпотекодержателем спірного майна. 
Також в апеляційній скарзі було порушено клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 апеляційну скаргу у справі №910/2908/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/2908/25, справу призначено до розгляду на 23.09.2025, встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
15.08.2025 через електронний суд від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду, вказуючи наступне:
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у справі №757/27707/17-ц було встановлено обставини, зокрема, як щодо того, що нежилі приміщення по АДРЕСА_1 перебували у комунальній власності і їх приватизація не здійснювалася, так і щодо того, що нежитлові приміщення вибули з власності територіальної громади м. Києва поза волею Київської міської ради. Зазначені обставини встановлені не щодо відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", а щодо Київської міської ради і правового статусу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. Тобто, обставини у справі №757/27707/17-ц встановлювались щодо нерухомого майна, власником якого відповідач не був, натомість щодо Київської міської ради - як особи уповноваженої розпоряджатись нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 і щодо ОСОБА_2 - особи, у якої витребувано такі нежитлові приміщення;
- Київській міській раді стало відомо про вибуття майна з володіння територіальної громади м. Києва з листів Печерської окружної прокуратури м. Києва від 07.02.2025 та 24.02.2025 яким Київраду повідомлено про обставини вибуття спірних приміщень з комунальної власності та реєстрацію права власності на них.
26.08.2025 відзив на апеляційну скаргу надійшов від заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва, у відповідності до якого прокуратура заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Заперечуючи проти доводів скарги прокуратура відмічає слідуюче:
- перебування нежитлових приміщень НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 загальною площею 123,80 кв.м, а також і їх частини - групи приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м, у комунальній власності встановлено рішенням судів у справі №757/27707/17-ц, у тому числі постановою Верховного Суду від 21.06.2022;
- конфігурація та технічні характеристики нежитлового приміщення НОМЕР_4 свідчить про ідентичність приміщень, що утворилися внаслідок його поділу (67,6 кв.м та 56,2 кв.м) та приміщення, шо по факту існувало в будинку у 1988 році (площею 123,8 кв.м). Згідно з технічного паспорту 1988 року та поверхового плану будинку АДРЕСА_1 вбачається, що на той час у ньому вже було наявне приміщення НОМЕР_4 площею 123,8 кв.м;
- у даному випадку положення ч. 5 ст. 75 ГПК України не застосовуються, оскільки обставини у справі №757/27707/17-ц встановлювались щодо нерухомого майна, власником якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" не було, а щодо Київської міської ради - як особи уповноваженої розпоряджатись нежитловими приміщеннями НОМЕР_4 по АДРЕСА_1, так і щодо ОСОБА_2 , особи у якої витребувано такі нежитлові приміщення;
- твердження відповідача про позбавлення його права на спростування обставин, які встановлені без його участі, не відповідають дійсності, адже відповідачем у справі №757/27707/17-ц була ОСОБА_2 , яка у 2021 році займала посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", а позивачем - Київська місцева прокуратура №6 в інтересах Київської міської ради;
- станом на 11.08.2021 - дату реєстрації права власності на приміщення НОМЕР_3, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц з володіння ОСОБА_2 вже було витребувано на корись територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , частиною якого є вказані приміщення. При цьому поділ приміщення НОМЕР_4 на 2 частини та реєстрація права власності ОСОБА_2 на кожну частину окремо були направлені саме на позбавлення територіальної громади можливості володіти, користуватися та розпоряджатись комунальним майном;
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" є недобросовісним набувачем спірного майна;
- вихідною точкою для початку перебігу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом є 21.06.2022 (ухвалення постанови Верховного Суду у справі №757/27707/17-ц);
- в даному випадку дії набувачів спірного нежитлового приміщення, які виразилися у вчиненні правочинів всупереч рішенню судів, були спрямовані на позбавлення територіальної громади міста Києва майна, що створило об`єктивні складнощі для власника своєчасно довідатися про порушення його прав. Тому навіть якщо припустити, що строк позовної давності для витребування нерухомого майна був пропущений, існують достатні підстави для визнання причин пропуску такого строку поважними з наведених вище підстав відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України. Водночас, перебіг позовної давності з 02.04.2020 до 30.06.2023 зупинявся на період ведення на території України карантину. З моменту введення воєнного стану (з 24.02.2024) перебіг позовної давності зупинено;
- порушення інтересів держави та бездіяльність Київської міської ради щодо їх захисту стало безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». 
22.09.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.
23.09.2025 до суду від ОСОБА_3 (особи, яка стверджує, що в період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ) надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи.
23.09.2025 через електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких відповідач стверджує, що згідно висновку експерта №27/04 від 20.06.2025 в будинку АДРЕСА_1 станом на 12.07.1988 не існувало нежитлове приміщення НОМЕР_4 з технічними характеристиками, вказаними в експлікації від 17.07.2006.
Водночас відповідач повідомляє, що з метою забезпечення повноти вказаного висновку товариством замовлено та отримано висновок №66/09 від 19.09.2025 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи.
Також 23.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" подало до суду клопотання, згідно якого просило долучити до матеріалів справи висновок експерта №66/09 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2025.
У судовому засіданні 23.09.2025 у розгляді справи №910/2908/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 оголошено перерву до 14.10.2025.
10.10.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справ №757/27707/17-ц. 
14.10.2025 від заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та щодо заяви про залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі.
Також 14.10.2025 прокуратура подала додаткові пояснення у справі, згідно яких заперечувала проти долучення додаткових доказів, вказуючи на відсутність винятковості випадку їх неподання до суду першої інстанції. Також прокуратура звернула увагу, що свідоцтво експерта Кантимирової В.В., яка підготувала висновок №66/09 від 19.09.2025 не дійсне. 
Стосовно тотожності приміщень прокуратура зауважила, що перебування вказаних нежитлових приміщень групи нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м у комунальній власності встановлено крім іншого рішенням судів у справі №757/27707/17-ц. Порівнянням технічних паспортів від 2006 року та від 1988 року підтверджується, що нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 67.6 кв.м існувало у 1988 році в складі всього нежитлового приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м та належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/2908/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №757/27707/17-ц.
До суду 23.12.2025 заступником керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва подано клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі №910/2908/25 у зв`язку з тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 10.12.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" та ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №910/2908/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" та призначено її до розгляду на 20.01.2026.
19.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" про відкладення розгляду справи, розгляд справи №910/2908/25 відкладено до 05.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача. Залучено ОСОБА_1 до участі у справі №910/2908/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, розгляд справи відкладено до 05.03.2026. 
03.03.2026 до суду від Київської міської прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі, у відповідності до яких прокуратура вказує, що оскільки у справі №757/27707/17-ц як позивач брала участь Київська міська рада, яка також є позивачем у даній справі №910/2908/25, стосовно якої судовим рішенням достовірно встановлено преюдиціальну обставину належності на праві власності нежитлових приміщень НОМЕР_3 площею 67,6 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000) та відсутності волевиявлення щодо їх відчуження, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги вказані обставини на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" не було учасником правовідносин щодо вибуття з комунальної власності нежитлових приміщень НОМЕР_3 площею 67,6 кв.м по АДРЕСА_1 та навіть не існувало на час прийняття рішення судом першої інстанції, що підтверджується ухвалою Київського апеляційного суду від 10.12.2025 у справі №757/27707/17-ц, спростування товариством вказаних вище преюдиціальних обставин, суперечить принципу res judicata, який є елементом принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.06.2024 у справі №910/7859/23.
05.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надійшло клопотання про долучення доказів, згідно якого відповідач просить суд поновити строк та долучити до матеріалів справи документи з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
Також відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/2908/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №757/9604/26-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-СПА", Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Кузьмич В.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Бєлломі О.В. про визнання недійсними актів прийому-передачі нерухомого майна, скасування рішень державних реєстраторів, витребування з незаконного володіння нежитлових приміщень, визнання спільною сумісною власністю нежитлового приміщення, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частину нежитлового приміщення НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1 . 
05.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" про відкладення розгляду справи, розгляд справи №910/2908/25 відкладено до 24.03.2026.
20.03.2026 до суду від Київської міської прокуратури надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Прокурор стверджує, що під час розгляду справи №757/9604/26-ц, у якій вирішується спір про право спільної сумісної власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не є учасниками даної справи та не є власниками спірного майна, не можуть бути встановлені обставини, які мають значення для вирішення даного спору, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.
22.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких відповідач вказує, що обставини, що підлягають встановленню у справі №757/9604/26-ц, є визначальними для вирішення спору у справі, а відсутність у скаржника права власності на майно унеможливить подальший розгляд справи, оскільки апелянт не буде належним позивачем у справі.
Також 22.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" подано додаткові пояснення у справі щодо: преюдиційних обставин та права на їх спростування; перебування житлового будинку АДРЕСА_1 в комунальній власності; щодо ідентифікації спірних приміщень.
24.03.2026 до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, згідно якого останній повідомив, що лише 23.03.2026 між ОСОБА_1 та адвокатом Зубець М.П. укладено договір про надання правової допомоги, відтак у адвоката не було можливості ознайомитись з матеріалами справи та сформувати стратегію захисту.
У судовому засіданні 24.03.2026 колегія суддів розглянувши клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи дійшла висновку про відмову у його задоволенні.
Також у судовому засіданні 24.03.2026 представник ОСОБА_1 просив суд долучити до матеріалів справи заяву Київської міської ради подану в справі №757/9604/26-ц про залучення її до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Окрім того третьою особою подано клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Розглянувши клопотання відповідача про зупинення розгляду справи №910/2908/25 до закінчення розгляду справи №757/9604/26-ц, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Досліджуючи питання про дотримання судом під час зупинення провадження норм процесуального права, зокрема п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходить із системного аналізу цього пункту через призму завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у ч. 1, п. п. 1, 4, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а також умов застосування цього пункту, якими є:
- об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом в іншій справі;
- пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення;
- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20 вказав, що за приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Як убачається із матеріалів справи, предметом позову у цій справі є вимоги про витребування нерухомого майна нежитлового приміщення НОМЕР_3 площею 67,6 кв.м. по АДРЕСА_1 з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.
Підставою позовних вимог є обставини неправомірного та недобросовісного заволодіння відповідачем указаними нежитловими приміщеннями, які належать до комунальної власності, однак, вибули з комунальної власності попри судове рішення та всупереч волі їх дійсного власника - територіальної громади.
Колегія суддів, зважаючи на предмет позову у цій справі виходить з того, що предметом дослідження є встановлення обставин належності нежитлових приміщень НОМЕР_3 площею 67,6 кв.м по АДРЕСА_1, які утворилися в результаті поділу нежитлового приміщення НОМЕР_4 площею 123,8 кв.м по АДРЕСА_1, до комунальної власності, відсутності волевиявлення власника на їх відчуження та перебування спірного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.
При цьому, у справі №757/9604/26-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-СПА", Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Кузьмич В.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Бєлломі О.В. розглядаються вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю.
А відтак, судове рішення у вказаній справі не матиме наслідком припинення речових прав на спірне майно, з огляду на що під час розгляду справи №757/9604/26-ц не можуть бути встановлені обставини, які мають значення для вирішення даного спору.
За наведеного, на переконання колегії суддів, наявність спору про визнання майна спільною сумісною власністю не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції, відповідно не може бути підставою для зупинення провадження у цій справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК, який, зокрема, містить виключення щодо обов`язку суду зупиняти провадження у справі, у зв`язку з об`єктивною неможливістю розгляду справи, а саме у випадку коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Подібну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.05.2021 у справі №910/7331/20.
Розглянувши клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи доказів, а саме висновку експерта №66/09 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2025 та документи з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів відмовила у їх задоволенні, з огляду на наступне.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.
При цьому, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачаються наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (правовий висновок, наведений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013).
З матеріалів справи слідує, що відповідні докази не було подано відповідачем до суду першої інстанції, водночас порушуючи клопотання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи судом апеляційної інстанції відповідач не навів об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього.
Окрім того колегія суддів зауважила, що оскаржуване рішення у даній справі прийнято Господарським судом міста Києва 07.07.2025, тоді як наданий відповідачем висновок експерта №66/09 датований 19.09.2025.
Разом з тим така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду (постановлення ухвали) першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21, постанові Об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відмову в долученні поданих відповідачем доказів, оскільки вони подані з порушенням процедури подачі доказів у справі, а висновку експерта №66/09 від 19.09.2025 не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення. 
У судовому засіданні 24.03.2026 у розгляді справи №910/2908/25 оголошено перерву до 07.04.2026.
06.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" подано додаткові пояснення у справі, згідно яких скаржник вказує на необхідності дослідженні під час розгляду справи наступних питань: правового статусу спірного майна; статусу Київської міської ради як співвласника майна; існування спірного приміщення на момент набуття комунальної власності; включення спірного приміщення до переліку комунального майна та підстави виникнення права; перебування спірного приміщення на балансі та його облік як комунального майна; ідентифікація та площа спірного приміщення; добросовісність набувачів; наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави; дотримання вимог щодо строків звернення до суду.
06.04.2026 до суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор-Київ" надійшла заява про вступ у справу, згідно якої заявник просив залучити його до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача.
В обґрунтування поданого клопотання товариство вказало, що є власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 396 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, у справі №910/2908/25 предметом спору є майно, яке є частиною технічного приміщення, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1. Відтак, розгляд даної справи може вплинути на права та інтереси товариства, оскільки у разі задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінкор-Київ" буде незаконно позбавлене права власності на допоміжні приміщення в будинку.
06.04.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, згідно якого третя особа просила суд долучити до матеріалів справи: запит ОСОБА_1 до Київської міської ради від 01.08.2025; лист Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.08.2025 (відповідь на запит про публічну інформацію); лист Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.08.2025 (відповідь на запит про публічну інформацію); лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо надання інформації про майно №062/14-2419 від 29.01.2026 на запит адвоката Пошелюзного С.В. до якого долучено копії документів з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
У судовому засіданні 07.04.2026 розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор-Київ" про залучення його до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, зважаючи на предмет даного спору та доводи поданої заяви, суд відмовив у її задоволенні, оскільки колегією суддів не встановлено, а матеріали справи не містять належних доказів того, що ухвалене у цій справі рішення може зачіпати права та охоронювані законом інтереси товариства. Колегія суддів наголошує, що витребування нерухомості у справі між двома сторонами зазвичай не порушує прав власників інших приміщень у тому ж будинку, оскільки предмет спору є окремим об`єктом права власності.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи доказів колегія суддів дійшла висновку про його часткове задоволення, а саме в частині долучення запиту ОСОБА_1 та листів Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки третя особа не брала участі під час розгляді справи в суді першої інстанції, а відповідні докази подані разом з першою заявою по суті спору (відзивом на апеляційну скаргу). У той же час суд відмовив у долученні до матеріалів справи копії документів з інвентаризаційної справи наданих Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит адвоката Пошелюзного С.В., оскільки відповідні докази отримані на запит адвоката відповідача Пошелюзного С.В., а відтак мали бути подані в передбачені процесуальним законом строки. Більше того, ухвалою суду від 24.03.2026 відмовлено відповідачу в долученні до матеріалів справи документів з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
У судовому засіданні 07.04.2026, після заслуховування пояснень сторін щодо суті спору, у розгляді справи №910/2908/25 оголошено перерву до 15.04.2026.
15.04.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надійшли додаткові пояснення у справі.
У судовому засіданні 15.04.2026 у розгляді справи №910/2908/25 оголошено перерву до 23.04.2026.
22.04.2026 до суд від Київської міської ради надійшли заперечення щодо клопотання третьої особи про призначення судової будівельно-технічної експертизи, згідно з якими позивач стверджує про недоцільність проведення відповідної експертизи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують існування спірного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Київ станом на 1988 рік. Більше того третя особа в порядку ст. 101 ГПК України могла надати висновок експерта, складений на її замовлення.
22.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-Косметик" надано до суду пояснення у справі щодо необхідності призначення судової експертизи. На переконання відповідача, при вирішенні даного спору слід встановити наявність/відсутність станом на 13.01.1992 в будинку АДРЕСА_1 технічного приміщення або будь-якого приміщення між першим та другим поверхом зазначеного будинку та наявності/відсутності забудови у дворовому колодязі будинку №3 зі сторони будинку №1/2 по АДРЕСА_1, а також встановлення технічних характеристик та функціонального призначення вказаних приміщень.
22.04.2026 до суду від Київської міської прокуратури надійшли заперечення на клопотання третьої особи про призначення судової експертизи, які зводяться до наступного: - відсутність підстав для призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи; - питання, які третя особа просить поставити на вирішення судового експерта не входять до предмета доказування у даній справі.
23.04.2026 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, зміст яких зводиться до необхідності задоволення клопотання третьої особи про призначення у справі судової експертизи.
У судовому засіданні 23.04.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про призначення судової експертизи, з підстав та мотивів, які будуть наведені в мотивувальній частині постанови. У судових дебатах представники відповідача та третьої особи вимоги скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у даній справі скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача та прокурор заперечували проти доводів скарги, просили суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Щодо наявності у прокуратури законних повноважень звертатися з цим позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру":
- представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3).
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прийнятої у зв`язку з необхідністю вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором:
- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;
- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;
- Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;
- однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності;
- таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Печерська окружна прокуратура міста Києва зверталася до Київської міської ради з листом від 07.02.2025 щодо вжиття заходів з метою усунення порушень щодо вибуття з комунальної власності нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв. та подальшого поділу означених приміщень, який залишений Київською міською радою без відповіді.
Також, 24.02.2025 Печерська окружна прокуратура міста Києва повідомила Київську міську раду в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про подання позовної заяви в інтересах держави в особі Київської міської ради.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем жодних дій з метою захисту інтересів держави не вжито, що свідчить у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про не здійснення захисту інтересів держави та наявності підстав для звернення з відповідним позовом прокурором. 
А тому прокурор належним чином обґрунтував наявність порушення інтересів держави та необхідність представництва таких інтересів у суді прокуратурою в інтересах держави в особі Київської міської ради з урахуванням конкретних, встановлених в даній справі, обставин та суб`єктного складу сторін.
Щодо суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування майна України між загальнодержавною / республіканською власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць / комунальною власністю» прийнято рішення №26 від 13.01.1992 «Про формування комунального майна міста та районів», згідно з яким до комунальної власності Печерського району передано житловий фонд (крім будинків маневреного фонду) і вбудовані та прибудовані нежитлові приміщення (а.с. 238-241, т. 1).
В подальшому, рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів в м. Києві» було затверджено перелік майна комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва, до якого було включено житловий будинок загальною площею 5018,30 кв.м, в тому числі нежитлові приміщення площею 144,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 242-245, т. 1).
Рішенням VI сесії VI скликання Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва", зокрема, затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення. Додаток 6 до даного рішення містить інформацію про житловий будинок загальною площею 5018,30 кв.м, включно з нежитловими приміщеннями площею 946,72 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 246-247, т. 1).
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 "Про питання організації управління районами в місті Києві" будинок АДРЕСА_1 передано до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 55-60, т. 1).
Цей будинок має складну форму забудови, стіни дворового фасаду щільно прибудовані до дворової стіни будинку №1/2 по АДРЕСА_1. В місці межування будинків, з боку будинку №3 утворений "колодязь", який розмежований на дві частини цегляним муруванням контрфорсу товщиною 640,00 мм, який виконаний у вигляді трикутника на висоту третього поверху, для підсилення несучої здатності зовнішньої стіни будинку №3, вхід до зазначеного "колодязя" можливий лише через технічне приміщення, яке вбудоване між першим та другим поверхами житлового будинку №3. Вказані приміщення до загальної площі будинку не включаються, проте відносяться до його конструктивних елементів.
Відповідно до інформації Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.03.2017 №060-2324, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом пам`ятки архітектури, охоронний №995-Кв та взятий під охорону рішенням виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 04.08.1980 №1102.
За ініціативи Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло", як балансоутримувача будинку, у 2006 році технічні приміщення будинку АДРЕСА_1 загальною площею 123,8 кв.м були проінвентаризовані та позначені під НОМЕР_4.
Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 31.01.2017 №062/14-963 (И-2017) нежилі приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані.
Згідно з листом Департаменту комунальної власності міста Києва від 31.01.2017 №062/11/10-1021, Департамент не здійснював приватизацію нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2017 №79437051, право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 посвідченого 14.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О. М.
У свідоцтві про право власності НОМЕР_1 зазначено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 123,80 кв.м раніше належало ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого 26.09.1995 державним нотаріусом Двадцятої державної Київської нотаріальної контори Голубинською Л. А. за реєстровим №7821-у.
Згідно з листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за даними архівного фонду №25 Двадцятої київської державної нотаріальної контори у справах 1995 не знайдено договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. У справах Двадцятої київської державної нотаріальної контори відсутні відомості щодо держаного нотаріуса Голубинської О. М. (за даними наявними в КДНА нотаріус з таким прізвищем в 20 КДНК не працював) та за час існування (1994-2002 роки) Двадцятої київської нотаріальної контори реєстри з індексом "у" не заводились.
Разом із тим, свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 видано ОСОБА_4 на підставі акта про реалізацію майна, належного ОСОБА_5 , виданого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Сливкою А. І., при примусовому виконанні виконавчого провадження НОМЕР_2 по виконанню виконавчого листа №2604/6087/12 виданого 28.09.2012 Дніпровським районним судом міста Києва.
Однак, згідно з листа Дніпровського районного суду міста Києва від 01.12.2017 №684 за період 2011-2017 цивільні справи за участю ОСОБА_5 , як сторони у справі, у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва не перебували, а за виконавчим листом №2604/6087 значиться інша цивільна справа, з іншими сторонами та з іншими позовними вимогами.
Також, відповідно до листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 01.02.2017 встановлено, що виконавчий лист №2604/6087/12 виданий 28.09.2012 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг" суми у розмірі 1128204,57 грн до відділу не надходив та на примусовому виконанні у відділі не перебував, а також державним виконавцем відділу не проводився опис та арешт боржника, у зв`язку із чим майно не передавалося на прилюдні торги та державним виконавцем не видавався акт про реалізацію майна.
У подальшому, ОСОБА_4 спірні приміщення відчужено ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2013, зареєстрованого в реєстрі за №12550 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. 
23.10.2013 право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2013 №12563, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.
У зв`язку з викладеним, прокурор звернувся з позовом до Печерського районного суду міста Києва та просив витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення АДРЕСА_1 .
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2021 та постановою Верховного Суду від 21.06.2022 позов задоволено, витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення АДРЕСА_1 .
В означеній справі встановлено, зокрема: належність до комунальної власності м. Києва нежитлових приміщень АДРЕСА_1 ; протиправність набуття права власності на вказані приміщення ОСОБА_2 ; вибуття приміщень з власності територіальної громади м. Києва поза волею Київської міської ради.
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Отже, обставини, які встановлені у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.
Водночас, 11.08.2021 державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Бєлломі О.В., на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №166/21, нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м поділено на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м та групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 56,2 кв.м, зареєстровано право власності ОСОБА_2 на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000).
В подальшому, 07.09.2021 групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 передано на підставі акту приймання-передачі від 07.09.2021 серія та номер: 672.673 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", директором якого на той час була ОСОБА_2 .
Також, 10.09.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №4582, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бєлломі О.В., відповідно до якого, ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики у розмірі 405000 грн передано в іпотеку групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м у будинку АДРЕСА_1 .
Після встановлення вказаних обставин в ході досудового розслідування, 10.10.2023 прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання об`єкту нерухомості - групи нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000) речовим доказом у кримінальному провадженні №42014100060000134 від 23.04.2014.
Відповідно до листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 06.11.2024 №062/11-10-5624 групи нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 не приватизувались.
За інформацією Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приватизація вказаного об`єкту не здійснювалась.
Відповідно до листа Департаменту охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.02.2025, інформація щодо укладення охоронних договорів на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м та щодо передачі їх у користування чи управління у департаменту відсутня.
Вказані обставини слугували підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що набуття права власності на об`єкт нерухомості - групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000), попри судове рішення у справі №757/27707/17-ц, що набрало законної сили, та всупереч волі чинного власника сторонніми особами, є незаконним та порушує майнові права законного власника зазначених нежитлових приміщень - територіальної громади міста Києва.
Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зауважив наступне:
- станом на дату (11.08.2021) реєстрації права власності ОСОБА_2 на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3, площею 67,6 кв.м, а також станом на дату (07.09.2021) передачі групи нежитлових приміщень НОМЕР_3 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які обтяження щодо вказаного нерухомого майна, а отже що право власності товариства на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 набуто правомірно та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства;
- розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 №1112 не є документом, що підтверджує отримання територіальною громадою міста Києва будь-якого майна, в тому числі нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м, які мають статус - технічні приміщення, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1, а також не є документом, що підтверджує створення або придбання майна органами місцевого самоврядування міста Києва, в тому числі нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м., які мають статус - технічні приміщення, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 ;
- предметом спору у справі №757/27707/17-ц було нежитлове приміщення НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1 , однак, судом було безпідставно зроблено висновок про те, що не просто нежитлове приміщення НОМЕР_4, а весь будинок АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності і в рішенні суду не вказуються докази, які підтверджують таку обставину, та окрім цього, станом на дату ухвалення постанови Київського апеляційного суду (02.09.2021) у справі №757/27707/17-ц та, відповідно, станом на дату набуття законної сили судовим рішенням Печерського районного суду від 09.09.2020 про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 (РНОНМ 179891880382) - такий об`єкт цивільних правовідносин як нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м не існував, оскільки його було поділено на два об`єкти - групу нежитлових приміщень НОМЕР_3, загальною площею 67,6 кв.м, та групу нежитлових приміщень НОМЕР_3, загальною площею 56,2 кв.м;
- необхідність застосування строків позовної давності.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нежитлове приміщення було зареєстроване за відповідачем всупереч волі власника нерухомого майна та рішення суду, на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №166/21, утворилось внаслідок поділу нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м та групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 56,2 кв.м. При цьому суд встановив, що позивачем не було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки перебіг позовної давності було продовжено з 11.03.2020 до 30.06.2023 (згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину) та зупинено в період з 24.02.2022 по 04.09.2025 (згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, перебіг позовної давності визначений цим Кодексом зупиняється на строк дії такого стану). 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову та вважає за необхідне зазначити наступне.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.
Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.
За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Вибуття майна з володіння власника на підставі правочину, який визнаний надалі недійсним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Положення ст. 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 в справі №911/3680/17.
Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння власника, тощо). Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться в незаконному володінні.
Водночас, слід зазначити, що у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно.
Тому, для правильного вирішення спору суду слід з`ясувати та перевірити передусім:
- правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно у позивача;
- факт наявності майна у незаконному володінні відповідача;
- факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном;
- факт добросовісного (недобросовісного) володіння чужим майном.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішень Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» (№86 додаток 1) та №1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві», будинок АДРЕСА_1 разом з вбудованими нежитловими приміщеннями внесений до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі (№145 додаток 6).
За ініціативи Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" як балансоутримувача будинку у 2006 році технічні приміщення будинку АДРЕСА_1 загальною площею 123,8 кв.м були проінвентаризовані та позначені під НОМЕР_4.
Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 31.01.2017 №062/14-963 (И-2017) нежилі приміщення НОМЕР_4, загальною площею 123,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц встановлено, що нежилі приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 перебували у комунальній власності і їх приватизація не здійснювалася. 
У той же час, 02.02.2017 право власності на нежилі приміщення НОМЕР_4, загальною площею 123,8 кв.м, зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 посвідченого 14.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О. М.
ОСОБА_4 спірні приміщення відчужено ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2013, зареєстрованого в реєстрі за №12550 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. 
В подальшому, право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2013 №12563, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.
Рішенням суду у вказаній цивільній справі встановлено, що реєстрація права власності на вищезазначені нежитлові приміщення, що розташовані в будинку - об`єкті культурної спадщини, здійснена за ОСОБА_2 без отримання погодження відповідного органу охорони культурної спадщини та без укладення охоронного договору на пам`ятку, Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалось, не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Враховуючи викладене, спірне майно витребувано з володіння ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади міста Києва.
Таким чином, місцевим господарським судом з урахуванням преюдиційних обставин встановлених у справі №757/27707/17-ц, що підтверджується матеріалами даної справи, достеменно встановлено, що нежилі приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади міста Києва.
При цьому, є хибними твердження скаржника стосовно безпідставності застосування до спірних правовідносин ст. 75 ГПК України (визнано преюдиційними по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" обставини, які були встановлені у справі, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" не було учасником), позаяк зазначені обставини встановлені не щодо відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", а щодо Київської міської ради і правового статусу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. 
Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, від 11.12.2018 у справі №910/3055/18, від 13.08.2019 у справі №910/11164/16, слід зауважити, що проаналізувавши висновки, викладені у вказаних вище постановах, колегія суддів встановила, що фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у цих справах і справі, яка переглядається, не є подібними. Так, у вказаній справі, преюдиційні обставини встановлені не щодо відповідача, а щодо позивача (особи, яка була учасником справи), тоді як у вказаних справах обставини, які визнані преюдиційними судами першої та апеляційної інстанцій встановлені стосовно особи, яка не була учасником цих справ.
Доводи скаржника про позбавлення його права на спростування обставин, які встановлені без його участі та позбавлення його права на справедливий судовий розгляд колегія суддів сприймає критично, оскільки відповідачем у справі №757/27707/17-ц була ОСОБА_2 , яка у 2021 році займала посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик". Більше того, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що нежилі приміщення АДРЕСА_1 не належать до комунальної власності. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.03.2026 у справі №922/5241/21 виснувала, що за положеннями ст. 75 ГПК України висновки суду про встановлені обставини не мають зобов`язуючого (преюдиціального) значення для особи, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини встановлені, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, взагалі не є обов`язковою для господарського суду.
Отже, будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми ст. 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.
Окрім того Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили.
Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" не було учасником правовідносин щодо вибуття з комунальної власності нежитлових приміщень НОМЕР_3 площею 67,6 кв.м по АДРЕСА_1, обставини, які визнані преюдиційними встановлені стосовно Київської міської ради, а не Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", спростування товариством вказаних вище преюдиційних обставин суперечить принципу res judicata, який є елементом принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків.
Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції вірно зауважив, що обставини встановлені в рішенні Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц є преюдиційними для даного спору. 
Як було зазначено, підставою для реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" права власності на приміщення НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 став висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 166/21, виданий 01.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Проекттехсервісгруп" власнику - ОСОБА_2 (а.с. 33, т. 1).
Згідно з наведеним висновком: 
- технічне приміщення - 1 нежитлове приміщення НОМЕР_4; 
- фактичне користування: нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею - 123,8 кв.м у складі приміщень: 1/1 пл. 37,7 кв.м - основне, 1/2 пл. 8 кв.м - коридор, 1/3 пл. 36,4 кв.м - основне, 1/4 пл. 30,5 кв.м - основне, 1/5 пл 1,5 кв.м - коридор, 1/6 пл. 9,6 кв.м - допоміжне; 
- склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси: самостійний об`єкт нерухомого майна: група приміщень НОМЕР_4 в літ. «А» загальною площею - 67,6 кв.м у складі приміщень: 1 пл. 18,8 кв.м - основне, 2 пл. 7,2 кв.м - коридор, 3 пл. 30,5 кв.м - основне, 4 пл. 1,5 кв.м - коридор, 5 пл. 9,6 кв.м - допоміжне, АДРЕСА_1 група приміщень НОМЕР_4 в літ. «А»; самостійний об`єкт нерухомого майна: група приміщень НОМЕР_3 загальною площею - 56,2 кв.м у складі приміщень: 1 пл. 18,9 кв.м - основне, 2 пл. 37,3 кв.м - основне, АДРЕСА_1 група приміщень НОМЕР_3. 
Разом з тим, відповідно до п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації), для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, перш за все заявником подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об єднання (крім випадків, коли право власності вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).
Однак, станом на 11.08.2021 - дату реєстрації права власності на приміщення НОМЕР_3, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2020 з володіння ОСОБА_2 вже було витребувано на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв. м, шо знаходяться у будинку АДРЕСА_1 .
При цьому, Товариство обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", керівником якого на момент проведення реєстрації була ОСОБА_2 , достеменно знало про ненабуття вказаним товариством права власності на нерухоме майно у зв`язку з наявним судовим рішенням у справі №757/27707/17-ц.
Вищевказані обставини свідчать про те, що передача об`єкту нерухомого майна до статутного капіталу Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" здійснена особою, у якої у справі №757/27707/17-ц було витребувано нерухоме майно і вказана особа знала правовий статус майна, однак вчинила дії з метою поділу об`єкту нерухомого майна та внесла його до статутного капіталу Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик".
З урахуванням викладеного, Товариство обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" є недобросовісним набувачем спірного майна, оскільки керівник Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" - ОСОБА_2 була обізнана про витребування нерухомого майна згідно рішення Печерського районного суду міста Києва, і це майно вибуло з комунальної власності поза волею її власника, про що керівник відповідача був обізнаний, що в свою чергу не спростовано скаржником в апеляційній скарзі. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади в особі міської ради.
Крім того, вибуття майна з комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює згодом на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передавати його у користування іншим особам, і це свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик". Втручання у право власності останнього не може вважатися непропорційним та таким, що порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Тому у цьому конкретному випадку за обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Стосовно тверджень скаржника про відсутність нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,8 кв.м в будинку АДРЕСА_1 станом на 12.07.1988 та розбіжність площ нежитлових приміщень у переліках комунального майна та інвентаризаційних справах, колегія суддів зауважує наступне.
В підтвердження наведених доводів відповідачем подано до суду висновок експерта №27/04 від 20.06.2025 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи виготовлений на замовлення Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик".
Відповідно до висновку експерта:
- в будинку АДРЕСА_1 станом на 12.07.1988 не існувало нежитлове приміщення НОМЕР_4 з технічними характеристиками вказаними в експлікації від 12.07.2006;
- станом на дату проведення судової експертизи нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з технічними характеристиками, вказаними в експлікації від 12.07.2006 не існує в натурі;
- нежитлове приміщення НОМЕР_4, яке складалось в свою чергу з чотирьох приміщень, в будинку АДРЕСА_1, мали призначення підсобних (прим. №2, 3, 4) та приміщення 1 - коридор, тобто всі складові приміщення НОМЕР_4 мали статут допоміжних.
У відповідності до ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок судового експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. 
Як встановлено судом, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 житловий будинок по АДРЕСА_1 разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів №26 від 13.01.1992 було прийнято до комунальної власності.
Згідно Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщена у Печерському районі (рішення VI сесії VI скликання Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096, зі змінами внесеними рішенням Київради від 22.05.2013 №359/9416) у комунальній власності перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 1109,82 кв.м, включно з нежитловими приміщеннями площею 135,72 кв.м. 
Згідно експлікації житлового будинку по АДРЕСА_1, 3 станом на 12.07.1988 в будинку існував антресольний поверх, розміщений між першим та другим поверхом. Площа антресольного поверху - 92,8 кв.м (а.с. 169-170, т. 1).
Відповідно до Державних будівельних норм В2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» антресоль - це напівповерх, розташований між двома поверхами або вбудований у об`єм основного поверху для збільшення корисної площі приміщення.
Отже, станом на 1988 рік в житловому будинку АДРЕСА_1 існувало приміщення між першим та другим поверхом.
Дані про проведення Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 1988 або 1992 роки інвентаризації технічного поверху будинку по АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.
Водночас, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини проведення реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1, в тому числі після прийняття рішення виконкому Київської міської ради №26 від 13.01.1992, внаслідок якої у наведеному житловому будинку між першим та другим поверхом міг бути добудований технічний поверх, на якому розташовані спірні нежитлові приміщення. 
Поряд з цим, у справі №757/27707/17-ц встановлено, що будинок АДРЕСА_1 має складну форму забудови, стіни дворового фасаду щільно прибудовані до дворової стіни будинку №1/2 по АДРЕСА_1. В місці межування будинків, з боку будинку №3 утворений "колодязь", який розмежований на дві частини цегляним муруванням контрфорсу товщиною 640,00 мм, який виконаний у вигляді трикутника на висоту третього поверху, для підсилення несучої здатності зовнішньої стіни будинку №3, вхід до зазначеного "колодязя" можливий лише через технічне приміщення, яке вбудоване між першим та другим поверхами житлового будинку №3. Вказані приміщення до загальної площі будинку не включаються, проте відносяться до його конструктивних елементів.
За ініціативою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло", як балансоутримувача будинку, у 2006 році вказані технічні приміщення були проінвентаризовані та позначені під НОМЕР_4.
Також у рішенні у справі №757/27707/17-ц встановлено, що нежитлові приміщення НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані, приватизація приміщень не здійснювалася.
Право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м по АДРЕСА_1 було зареєстроване вперше 14.10.2013 за ОСОБА_4 на підставі нікчемного правочину, після чого майно упродовж 9 днів двічі перепродавалось.
На даний час право власності на частину цього приміщення зареєстроване за відповідачем, який набув це право недобросовісно, під час розгляду спору у справі №757/27707/17-ц.
Разом з тим з висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №166/21 від 01.06.2021 вбачається, що спірне приміщення НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м було утворене шляхом поділу нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м та групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 56,2 кв.м. Водночас відповідачем не спростовано факт того, що спірне приміщення загальною площею 67,6 кв.м є частиною вже витребуваного приміщення площею 123,8 кв.м, яке є комунальною власністю.
Отже, наданий відповідачем висновок судового експерта жодним чином не спростовує встановлених обставин справи і не нівелює обставин того, що спірне нежитлове приміщення утворилось в результаті поділу нежитлових приміщень НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м, які були витребувані в ОСОБА_2 згідно рішення у справі №757/27707/17-ц.
Наведене в сукупності вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання третьої особи та призначення у даній справі експертизи, позаяк з наявних в матеріалах справи доказів прослідковується ланцюжок походження спірного приміщення загальною площею 67,6 кв.м, що належить Товариству обмеженою відповідальністю "Руж-косметик".
Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача та припинення права власності на спірне майно, суд зазначає наступне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.08.2021 державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Бєлломі О.В. (на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №166/21, нежитлові приміщення НОМЕР_4 загальною площею 123,80 кв.м поділено на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м та групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 56,2 кв.м), зареєстровано право власності ОСОБА_2 на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000).
07.09.2021 групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 передано на підставі акту приймання-передачі від 07.09.2021 серія та номер: 672.673 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", директором якого на той час була ОСОБА_2 
09.09.2021 державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Кузьмичем В.М. зареєстровано право власності Товариства обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000) згідно з рішенням №60273658.
Таким чином, станом на момент розгляду справи право власності на спірний об`єкт зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик". 
При цьому, суд наголошує, що захист порушеного права має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який здатний відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14).
На підставі вищевикладеного, оскільки спірний об`єкт нерухомого майна вибув з власності територіальної громади м. Києва поза волею Київської міської ради, що в свою чергу є порушенням прав та інтересів територіальної громади, позовні вимоги позивача в частині витребування спірного приміщення з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" є обґрунтованими та правомірно задоволені судоми першої інстанції.
Проте, колегія суддів наголошує, що у даному випадку, рішення суду про витребування спірного об`єкту нерухомого майна з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" призведе лише до повернення об`єкту нерухомого майна у власність територіальної громади, але не призведе до скасування державної реєстрації права власності в державному реєстрі, а отже відновлення прав громади, так як записи про вказаний об`єкт взагалі не повинні міститись у Державному реєстрі речових прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, від 16.09.2020 у справі №352/1021/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19 і у справах №910/7646/19, №910/7648/19, №910/10693/19, №922/476/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.
Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.
Оскільки в даній справі склалась ситуація, що у випадку скасування лише актуального запису про право власності (за Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик") буде поновлено запис про право власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000), що на переконання суду не буде ефективним способом захистом позивача, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню і вимога про скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3, у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000), проведену 09.09.2021 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кузьмича В.М. №60273658 від 09.09.2021 з припинення права власності на це нерухоме майно.
З огляду на викладене правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів відзначає наступне.
Як слідує з матеріалів справи, Печерська обласна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулася до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" - 10.03.2025.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 06.09.2023 у справі №910/18489/20, від 02.07.2025 у справі №903/602/24.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон №3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Отже, з 04.09.2025 було поновлено перебіг позовної давності.
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинявся до 04.09.2025. 
У постанові від 26.11.2019 справі №914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.
В свою чергу, як вбачається з постанови Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №757/27707/17-ц, про порушення інтересів держави, в зв`язку з неналежним виконанням повноважень щодо контролю за використанням комунального майна його власником, тобто Київською міською радою, прокурору стало відомо лише у січні 2017 року в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42014100060000134, під час якого встановлено порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме вибуття поза волею власника спірних нежитлових приміщень, які належать територіальній громаді міста Києва, а з позовом останній звернувся у травні 2017 року, тому встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності щодо вимог про витребування майна прокурором у справі №757/27707/17-ц не є пропущеним.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
При цьому, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №523/10225/15-ц).
Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Враховуючи вищевикладене, оскільки групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 передано на підставі акту приймання-передачі від 07.09.2021 серія та номер: 672.673 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик", директором якого на той час була ОСОБА_2 , до якої було пред`явлено позов про витребування майна у межах строку позовної давності, перебіг позовної давності на звернення до суду з даним позовом слід відраховувати з дня набрання рішенням від 09.09.2020 у справі №757/27707/17-ц законної сили - 02.09.2021. А відтак, станом на 10.03.2025 позовна давність щодо заявлених позовних вимог не спливла (зважаючи на зупинення перебігу позовної давності (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану), як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником. 
У той же час Північний апеляційний господарський суд визнає обґрунтованими доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не залучення до участі у справі третю особу - ОСОБА_1 , який є іпотекодержателем спірного майна. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що рішення суду у даній справі впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки нежитлове приміщення НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв. м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , про витребування якого від Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" заявлено позов у цій справі, є предметом іпотеки згідно з умовами іпотечного договору від 10.09.2021 та забезпечує виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 за договором позики від 09.09.2021 (зареєстрований в реєстрі за №4578). Іпотекодержатель у разі порушення основного зобов`язання має повне право звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку", а також згідно умов договору іпотеки. У разі встановлення незаконності перебування предмету іпотеки у власності відповідача, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки уже не буде повним та безумовним, оскільки залежить від того, добросовісним чи недобросовісним є його набувач.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. 
У разі встановлення господарським судом відповідних обставин суд вирішує питання про залучення особи, яка не брала участі у розгляді справи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ч. 2 ст. 50 ГПК України), та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Ця стала та послідовна правова позиція з наведеного питання вже неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 17.10.2022 у справі №904/6084/21, від 14.08.2019 у справі №62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі №906/1410/14, від 18.01.2024 у справі №916/367/22 та інших.
Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 . 
З урахуванням вищевикладеного, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/2908/25 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Відтак доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до ч. 14 ст. 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з підстав порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик".

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/2908/25 скасувати та ухвалити нове рішення.
3. Позов задовольнити повністю. 
4. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12, оф. 90; ідентифікаційний код: 44550479) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) нерухоме майно - групу нежитлових приміщень НОМЕР_3 загальною площею 67,6 кв.м., розташоване у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000).
5. Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12, оф. 90; ідентифікаційний код: 44550479) на групу нежитлових приміщень НОМЕР_3, у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2431625780000), проведену 09.09.2021 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кузьмича В.М. №60273658 від 09.09.2021, припинивши права власності на це нерухоме майно.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Руж-косметик" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 12, оф. 90; ідентифікаційний код: 44550479) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код: 02910019) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 28708 (двадцять вісім тисяч сімсот вісім) грн 45 коп.
7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
8. Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.
9. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 29.04.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов