Справа № 991/1821/23
Провадження 1-кп/991/31/23

У Х В А Л А 
іменем України

10 червня 2026 року м.Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_10 про відвід колегії суддів у кримінальному провадженні № 4201604001000006, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2016, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шостка Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28 частиною 2 статі 364 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Хомутовка, Курської області російської федерації, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28 частиною 2 статі 364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1.На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016040010000006 від 11.01.2016 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України. 
1.1. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 заявив відвід колегії суддів від розгляду цього кримінального провадження. У своїй заяві захисник стверджував про наявність у колегії суддів ознак упередженості під час допиту свідків, обвинувачених та під час розгляду клопотань сторони захисту. На думку захисника, головуючий суддя безпідставно та систематично знімала запитання сторони захисту до свідків, обмежувала стороні захисту можливість ставити запитання та висловлювати до кінця свою думку. Про упередженість також свідчить те, що суд відмовив у повторному допиті експертів і неодноразово позбавляв можливості обвинуваченого спілкуватися зі своїм захисником. 
1.2. Захисник вказав, що такі дії головуючого судді та членів колегії свідчать про упередженість суду та сформовану думку щодо винуватості обвинувачених без дослідження доказів та допиту ключових свідків, а також призводять до обмеження прав обвинувачених та їх захисників.
1.3. Захисник просив відвести колегію суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України. 

2. Учасники судового засідання висловили такі позиції:
2.1. Захисник ОСОБА_10 заяву про відвід підтримав, зазначив, що інші члени колегії займають пасивну позицію і не забезпечують реалізацію права на захист.
2.2. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_11 і ОСОБА_9 заяву про відвід підтримали. 
2.3. Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заяви про відвід. 

3. Заслухавши учасників, дослідивши доводи заяви, Суд дійшов таких висновків. 
3.1. Однією із фундаментальних гарантій здійснення правосуддя є неупереджений та об`єктивний розгляд справи. Правовий інститут відводу гарантує розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, що передбачено ч. 1 ст. 21 КПК України. З метою дотримання цієї гарантії за наявності підстав, передбачених ст. 75 КПК України, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ч. 1, 2 ст. 80 КПК України).
3.2. Процесуальний механізм відводу судді від розгляду кримінального провадження покликаний запобігти реальній або потенційній упередженості при вирішенні поставленого перед судом питання. Обставини, які викликають сумнів в неупередженості судді, мають бути належним чином обґрунтовані. Інститут відводу є гарантією справедливого судового розгляду, однак він не допускає розширеного тлумачення законодавчих підстав, не повинен використовуватися для блокування або уповільнення нормального ходу судового процесу або для висловлення незгоди з судовими рішеннями, постановленими під час судового розгляду. 
3.3. Правила, що виключають участь судді у розгляді кримінального провадження, регламентовані ст. 75, 76 КПК України, зокрема суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України). Заяви про відвід можуть бути заявлені під час судового провадження лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду (ч. 3, 4 ст. 80 КПК України). Заявлений відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість судді (ч. 5 ст. 80 КПК України).
3.4. Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_10 щодо упередженості колегії суддів, оскільки вони по своїй суті зводяться до незгоди з ходом проведення судового засідання (визначення порядку якого є виключною компетенцією головуючого), а доводи про обмеження судом спілкування обвинуваченого з захисником є відверто неправдивими. 
3.5. За клопотанням сторони кримінального провадження суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик і теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку (ч. 1,3 ст. 356 КПК України).
Під час судового розгляду сторонам провадження забезпечено реальну та ефективну можливість реалізувати всі свої процесуальні права на допит свідків та експертів, які проводили дослідження за ініціативою сторони обвинувачення.
Втім, Суд зважує, що реалізація стороною захисту права на допит не є абсолютною і не може тлумачитись як право на необмежене повторення однакових запитань, ведення дискусій із допитуваною особою, нав`язування їй власної інтерпретації обставин справи, спонукання до зміни вже наданих відповідей чи трансформації допиту на процесуальний спір між учасником провадження та свідком чи експертом. Обмеження головуючим постановки перефразованих, повторних чи таких, на які вже надано однозначну відповідь, запитань, не свідчить про порушення права на захист, а є реалізацією повноважень Суду щодо забезпечення належного послідовного порядку судового розгляду та процесуальної дисципліни. 
Суд зважує, що допит кожної викликаної особи у середньому займав 2 - 3 судового засідання (за винятком деяких свідків сторони захисту) тривалістю близько 1,5-2 години, що свідчить про фактичне надання сторонам достатнього часу для можливості повною мірою реалізувати свої права на допит. 
Відповідно до ч. 1 ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.
Таким чином, Суд наділений повноваженнями корегувати хід судового розгляду з метою недопущення безпідставного виходу за межі предмета судового розгляду, надмірного дублювання ідентичних запитань і штучного затягування судового процесу. Правова оцінка досліджених доказів, критика висновків експертів та їх переконливості, аналіз суперечностей та інші суттєві доводи сторони захисту можуть бути повною мірою викладені під час судових дебатів. 
За таких обставин, дії Суду, пов`язані з нібито обмеженням сторони захисту на реалізацію права на допит свідків та експертів, спрямовані виключно на забезпечення послідовного справедливого судового розгляду з дотриманням розумних строків. Тому вимоги суду щодо дотримання учасниками процесу порядку в судовому засіданні не можуть свідчити про упередженість суду та/або наперед сформовану позицію. 
3.6. Аналогічні мотиви стосуються і необхідності повторного допиту експертів, оскільки сторонам кримінального провадження надано достатньо часу для реалізації своїх прав під час допиту. Забезпечення можливості повторного допиту осіб не може використовуватися як механізм отримання альтернативних відповідей після незгоди із наданими показаннями або прагнення повторно поставити питання, які вже були предметом детального дослідження. 
Заявляючи неодноразові ідентичні клопотання про допит вже допитаних свідків та експертів, захисник не навів нових обставин, явних суперечностей чи об`єктивної необхідності, які б дійсно виправдовували повторний виклик експертів після реалізації права на їх допит представниками сторони захисту. При допиті свідків і експертів Суд забезпечив всім обвинуваченим і захисникам можливість задавати запитання, отже необхідність повторного допиту не може обумовлюватися ідентичними доводами. 
Своєю чергою аналіз наданих показань і їх узгодженість з іншими дослідженими доказами не може бути предметом обговорення і суперечок безпосередньо під час допиту, а є предметом оцінки Судом в нарадчій кімнаті при ухваленні рішення у справі. 
3.7. Суд неодноразово наголошував на неприпустимості ототожнення різних стадій судового процесу - допиту обвинуваченого і судових дебатів, оскільки вказані стадії є якісно різними і мають відмінну спрямованість. 
Правова природа допиту обвинуваченого полягає в можливості допитуваної особи надати відомості щодо фактичних обставин, викладених в обвинувальному актів, які вона безпосередньо сприймала в інкримінований період. Натомість допит не є простором для висловлення стороною захисту своєї правової позиції щодо досліджених доказів, їх допустимості та належності, що є характерним для судових дебатів. Так само ця стадія не передбачає розсуд обвинуваченого трансформувати допит на вільну розповідь про обставини, які не мають значення для цього кримінального провадження, оскільки не входять в межі пред`явленого обвинувачення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Спрямування Судом допиту обвинуваченого в русло обставин, які є предметом судового розгляду, а також недопущення суттєвого виходу за межі інкримінованого діяння за умови відсутності належного обґрунтування важливості такого дослідження, не може тлумачитися як упередженість Суду. 
3.8. На доводи захисника ОСОБА_10 про обмеження права обвинуваченого на спілкування з захисником, Суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Право на захист належить обвинуваченому, а не захиснику. 
Суд виходить із того, що допит обвинуваченого є процесуальною дією, безпосереднім учасником якої є саме обвинувачений як носій особистих відомостей про обставини кримінального провадження та суб`єкт реалізації права на захист. Пояснення, повідомлення фактів, висловлення ставлення до пред`явленого обвинувачення, а також відповіді на поставлені запитання є особистими процесуальними правами обвинуваченого, які за своєю природою не можуть здійснюватися іншою особою, у тому числі його захисником. Участь захисника під час допиту обвинуваченого спрямована на забезпечення кваліфікованої правничої допомоги, контроль за дотриманням процесуальних гарантій, реагування на порушення права на захист, заявлення заперечень, клопотань і відводів, однак не передбачає набуття ним статусу особи, яка надає показання замість обвинуваченого. Захисник представляє правову позицію свого клієнта, але не може підміняти його як джерело доказової інформації.
Безпосередність судового розгляду означає, що суд досліджує не лише зміст відповідей обвинуваченого, а й спосіб їх надання, послідовність викладення обставин, реакцію на поставлені запитання, здатність самостійно пояснити певні факти або усунути суперечності. Усі ці обставини можуть мати значення для оцінки доказів у їх сукупності. Якщо ж замість обвинуваченого відповідатиме захисник, суд фактично буде сприймати пояснення особи, яка не є носієм відповідних фактичних відомостей, що суперечить принципу безпосередності дослідження доказів.
Крім того, відповіді захисника на запитання, адресовані обвинуваченому, позбавляють іншу сторону процесу можливості реалізувати право на ефективний перехресний допит саме тієї особи, показання якої досліджуються судом. У такому випадку фактично відбувається підміна учасника процесу, оскільки відповіді надає особа, яка не є джерелом відповідних доказів і не несе процесуальної відповідальності за їх зміст.
Право обвинуваченого користуватися допомогою захисника також не означає, що останній може перебирати на себе здійснення особистих процесуальних прав свого підзахисного. Надання правничої допомоги не тотожне заміщенню волевиявлення обвинуваченого чи передачі захисникові права повідомляти суду фактичні обставини від його імені. Саме тому закон розмежовує процесуальний статус обвинуваченого як особи, яка вправі давати або відмовитися давати показання, та процесуальний статус захисника як професійного представника його інтересів. Відповідно, якщо запитання адресовано безпосередньо обвинуваченому, відповідь має надати саме обвинувачений або скористатися своїм правом відмовитися від відповіді. Захисник не вправі перебивати допит, відповідати замість обвинуваченого, коментувати його відповіді під час їх надання чи фактично вести допит від його імені, оскільки такі дії виходять за межі функції професійної правничої допомоги та спотворюють процесуальну природу допиту.
Водночас це не позбавляє захисника готувати обвинуваченого до допиту, права заперечувати проти неправомірних запитань, звертати увагу суду на порушення процесуального порядку, заявляти клопотання, просити про надання часу для конфіденційного спілкування з підзахисним або надавати йому юридичні консультації у спосіб, що не перешкоджає безпосередньому здійсненню судового допиту. Такий баланс забезпечує одночасно і право обвинуваченого на ефективний захист, і можливість суду безпосередньо дослідити його показання без втручання інших учасників процесу.
Захисник є суб`єктом права на захист, але не є суб`єктом доказування в частині повідомлення фактів, відомих обвинуваченому особисто. Інакше кажучи, захисник може сперечатися з доказами, тлумачити закон, ставити запитання іншим учасникам, але він не може ставати «голосом» обвинуваченого під час його допиту. Інакше було б втрачено сам зміст цієї процесуальної дії, адже суд досліджує саме пояснення обвинуваченого, а не їх інтерпретацію його адвокатом. Це випливає з принципів особистого характеру показань, безпосередності судового розгляду та розмежування процесуальних функцій учасників кримінального провадження.
Отже, зауваження захиснику і припинення його прямого втручання у процес допиту обвинуваченого не свідчить про обмеження права на захист, а відповідні доводи захисника є маніпулятивними. Аналогічні мотиви стосуються і можливості користуватися нотатками під час допиту, оскільки допит обвинуваченого не може полягати у повному зачитуванні заздалегідь підготовленого тексту. Використання нотаток саме по собі не виключається, проте не може перетворювати допит на послідовне відтворення підготовлених матеріалів, що нівелює принцип безпосередності судового розгляду і позбавляє можливості Суд оцінити самостійність і послідовність наданих показань. 
3.9. Суд під час здійснення правосуддя не має виконувати роль пасивного спостерігача, а наділений повноваженнями організовувати судовий процес таким чином, щоб забезпечувати процесуальний порядок і концентрацію навколо обставин, які є предметом судового розгляду. Реалізація таких повноважень не свідчить про упередженість суду або формування наперед визначеної позиції щодо винуватості/невинуватості особи. 
3.10. Окремо Суд звертає увагу, що інститут відводу покликаний забезпечити особисту безсторонність судді, а не створити механізм колективного відсторонення суду як органу правосуддя. Процесуальне законодавство виходить із презумпції, що категорія «неупередженість» оцінюється індивідуально і конкретно щодо кожного судді окремо, незважаючи на колегіальний розгляд справи. Рішення, прийняте колегією суддів, є результатом внутрішньої переконаності кожного члена колегії, що виключає автоматичне ототожнення колегії як «єдиного суб`єкта упередженості».
Абстрактне посилання захисника на бездіяльність членів колегії при порушеннях, які, за його твердженням, допускаються головуючим суддею, призводить до фактичної підміни презумпції неупередженості презумпцією підозри, що ставить під сумнів не поведінку суддів, а сам інститут суду. Необґрунтованість таких доводів перетворює процедуру відводу на засіб тиску або зволікання, а не на механізм захисту справедливості та прав учасників провадження. 
Причому колегіальний розгляд покликаний унеможливити будь-які прояви упередженості під час розгляду справи, що полягає в тому, що кожний суддя:
-має право викласти окрему думку у випадку повної або часткової розбіжності із прийнятим рішенням;
-є самостійним і незалежним при ухваленні спільного рішення;
-не відповідає за поведінку іншого члена колегії. 

4. Отже доводи захисника не ґрунтуються на вимогах законодавства, позбавлені належної аргументації і зводяться фактично до незгоди із необхідністю дотримуватися порядку в судовому засіданні і з відповідними повноваженнями головуючого керувати ходом судового засідання. Доводи, викладені в заяві про відвід та підтримані захисником під час розгляду, є маніпулятивними і голослівними. Об`єктивних даних, які могли б викликати сумнів в об`єктивності Суду, у заяві про відвід не наведено. За таких обставин Суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід. 

Керуючись статтями 75, 81, 372, 376 КПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні заяви захисника ОСОБА_10 про відвід колегії суддів у кримінальному провадженні № 4201604001000006 від 11.01.2016 відмовити.
2.Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя       ОСОБА_1 

Судді:         ОСОБА_2 

ОСОБА_3