П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/377/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Товстун Н.M.,
представників позивача - Керницької О.В., Маріїної А.В. 
представників відповідача - Зозулі В.П., Бережанського І.В., Пурак А.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 560/377/26 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області про визнання ппротиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року, адміністративний позов задоволено частково.
Представником позивача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 160000,00 грн. та витрати на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 50000,00 грн.
Додатковим рішенням від 23 лютого 2026 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 60000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
В задоволенні решти вимог заяви суд відмовив.
Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, відповідач та позивач подали апеляційні скарги, в обгрунтування яких послались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просила її задовольнити, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги відповідача.
Представники відповідача вимоги апеляційної скарги податкового органу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Також, висловили свої заперечення стосовно доводів апеляційної скарги позивача та просили відмовити в її задоволенні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами першою, третьою статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертиз.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18 зазначено, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження заявленої суми витрат на правничу допомогу представником позивача було надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ №000475 від 08.10.2025, ордер про надання правничої допомоги від 07.01.2025, договір про надання правничої допомоги №334 від 29.12.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та партнери» та ФОП ОСОБА_1 ; додаток від 29.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги 334 від 29.12.2025, де визначено вартість 1 години роботи Адвокатського об`єднання ; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.02.2026 року до Договору про надання правничої допомоги №334 від 29.12.2025, у якому викладено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги клієнту у справі № 560/377/26; платіжну інструкція №2.545765177.1 від 24.02.2026.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачу суми коштів із критеріями, встановленими ч.5 ст.134 КАС України, суд першої інстанції вірно виходив з того, що предмет спору, конкретні обставини справи та суть наданих послуг свідчать про те, що витрати позивача на правову допомогу адвоката підлягають зменшенню до 60000 грн і такий розмір відповідатиме критерію співмірності та вимогам розумності.
Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою та п`ятою статті 134 КАС України, а також частиною дев`ятою статті 139 КАС України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 160000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому з урахуванням складності справи належною сумою для стягнення є 60000,00 грн.
До того ж, судова колегія зауважує, що в призмі приписів ст. 252 КАС України, додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення, яким в межах даної справи позовні вимоги були задоволенні частково.
Відтак, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування додаткової постанови в частині визначення судом належної до відшкодування суми витрат на правничу допомогу.
Стосовно витрат на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 50000,00 грн, судова колегія зазначає наступне. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вказаних вимог, виходив з того, що оскільки позивачем самостійно було ініційовано проведення експертизи без відповідного звернення до суду з клопотаннями про проведення експертизи, а судом, відповідно, не вирішувалось питання щодо проведення експертизи з власної ініціативи чи за клопотанням іншого учасника справи, тому вказана експертиза була призначена та проведена поза судовим процесом за ініціативою позивача, що обумовлює відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.
Судова колегія не погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.
Частиною першою статті 102 КАС України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Водночас, відповідно до частини першої статті 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що судова експертиза може проводитись як на підставі рішення суду, так і за ініціативою сторін процесу.
За приписами ч.ч. 5 - 8 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. 
Таким чином, КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. 
Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.12.2020 по справі №824/647/19-а та від 13.07.2021 у справі №640/19089/20. 
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження заявленої суми витрат на проведення судово-економічної експертизи представником позивача було подано до суду акт здачі-приймання висновку експерта від 30.01.2026 та квитанція про оплату послуг ФОП ОСОБА_2 . 
При цьому, як вбачається з самого експертного висновку проведення експертизи відбувалося в межах судового процесу, після відкриття провадження по справі, оскільки звернення позивача до судового експерта Перепелюк С.М. мало місце 12.01.2026, тобто після відкриття провадження у справі №560/377/26.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №712/4126/22 від 22.11.2023 року щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи вказала, що системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок . При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. 
Окрім того, судова колегія враховує, що відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.02.2026 по справі № 560/377/26 вбачається, що висновок експерта №08 від 30.01.2026 було взято судом як доказ.
Відтак, з урахуванням вимог статті ст.137 КАС України, витрати пов`язані із проведенням експертизи підлягають відшкодуванню на користь позивача, оскільки є підтверджені належними та достатніми доказами.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмовлених вимог щодо відшкодування понесених з розглядом справи витрат та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
Відтак, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення заяви. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року скасувати в частині відмови у стягненні з Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрат на проведення судово-економічної експертизи.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на проведення судово-економічної експертизи в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області. 
В решті додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року залишити без змін.
В задоволенні решти вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.