ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3303/26 Справа № 176/1153/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. 
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2019 року.
Згідно з рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа».
Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
01.11.2021 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та ОСОБА_1 був укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Даний договір є публічний договір приєднання, укладений сторонами з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 ЦК України з метою надання з метою надання послуг з постачання теплової енергії споживачу. Цей договір є опублікованим на офіційному сайті КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР.
Невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті в повному обсязі за послугу з постачання теплової енергії призвело до виникнення заборгованості, з урахуванням інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та пені.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Жовтводськтепломережа» ЖМР за надані послуги за період з 01.12.2020 року по 01.02.2025 року складає 46179,21 грн, з яких основний борг – 39933,45 грн, інфляційні нарахування – 4900,05 грн, три відсотки річних – 1135,86 грн та пеня – 209,85 грн.
За законом споживач повинен своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2020 року по 01.02.2025 року у сумі 46179,21 грн.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року позовну заяву Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2020 року по 01.02.2025 року у сумі 41679 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять) гривень 21 копійок, з яких 35433,45 грн – заборгованість за послуги з постачання теплової енергії; 4900,05 грн – інфляційні нарахування; 1135,86 грн - 3% річних та 209,85 грн – пеня.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради судовий збір у розмірі 2732 гривні 93 копійки.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. Застосувати строки позовної давності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2019 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-11).
Згідно з рішенням №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів за послуги гарячого водопостачання та опалення від Жовтоводського виробничого житлово-експлуатаційного об`єднання та виробничого об`єднання житлово-комунального господарства перейшли безпосередньо виробнику цих послуг - КП «Жовтоводськтепломережа» (а.с.12).
Відповідач ОСОБА_1 , будучи власником квартири, за надані послуги з постачання теплової енергії сплачувала не в повному обсязі. У зв`язку з цим, за період з 01.12.2020 року по 01.02.2025 року виникла заборгованість в розмірі 39933,45 грн. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості по о/р № НОМЕР_1 (а.с.8-9).
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, здійсненого позивачем у зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку, щодо оплати за надані послуги – інфляційні втрати складають 4900 грн 05 коп., 1135 грн 86 коп. – 3% річних та 209 грн 85 коп. – пеня (а.с.7).
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено наявність заборгованості відповідача за вказаний період у розмірі 41679,21 грн, як основного боргу, оскільки відповідач частково проводив оплату послуг на суму 4500 грн, що не відображена у розрахунку заборгованості, як і доведено правомірність нарахування 3% річних та інфляції за період з 01.12.2020 по 01.02.2025 року. При цьому суд першої інстанції наголосив, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій щодо часткової оплати послуг.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до п.п.5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) – вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Верховним Судом України в листі №62-97 від 03.04.1997 року надані рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, здійсненого позивачем у зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку, щодо оплати за надані послуги – інфляційні втрати складають 4900 грн 05 коп., 1135 грн 86 коп. – 3% річних та 209 грн 85 коп. – пеня (а.с.7).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості за послуги централізованого опалення у розмірі 39933 грн 45 коп. виникла за період з грудня 2020 року по лютий 2025 року включно, та частково сплачувалась відповідачем впродовж зазначеного періоду, з останньою сплатою суми заборгованості в грудні 2024 року.
Таким чином, стягненню підлягає заборгованість в сумі 41679,21 грн, з яких 35433,45 грн – заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2020 року по 01.02.2025 року, 4900,05 грн – інфляційні нарахування, 1135,86 грн - 3% річних та 209,85 грн – пеня.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з встановленими обставинами судом першої інстанції щодо відсутності пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, враховуючи часткову сплату відповідачем такої заборгованості, зокрема, останнього разу у липні 2024 року, чим було перервано строк, в розумінні ст. 264 ЦК України, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості та дати звернення до суду з цим позовом 27.03.2025 року.
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача як основного боргу за послуги з теплопостачання, та і сум, нарахованих, як відповідальність боржника, в порядку ст. 625 ЦК України, за не виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування до спірних правовідносин строку позовної давності колегією суддів відхиляються, оскільки такі доводи є безпідставними, враховуючи надання судом першої інстанції повних та обґрунтованих мотивів з цього приводу. Колегія суддів наголошує, що такі доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд, –
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено “06” травня 2026 року.
Судді: