Справа № 355/183/26 
Провадження № 2-а/355/15/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 рокуселище Баришівка 

Баришівський районний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Цирулевської М. В., 

за участю:

секретаря судового засідання Білоног В.О.,

представника позивача Коваленко Т. В. - у режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
03 лютого 2026 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 2-6).
За доводами позовної заяви, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6546097 від 21.01.2026 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн у зв`язку з тим, що 21.01.2026 за адресою: Київська обл./м. Київ, Подільський р-н, вул. Вишгородська, 33А він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив вимогу п.2.1а Правил дорожнього руху.
Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Додатково позивач просив витребувати належним чином засвідчену копію постанови серії ЕНА №6546097 від 21.01.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що вище зазначена постанова не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає скасуванню з наступних підстав.
Адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП, позивач не вчиняв. Розгляд справи був формальний, оскільки все звелося до того, що поліцейський заповнив оскаржувану постанову, а тому фактично розгляду справи не було, як це передбачено ст.280 КУпАП. При прийнятті оскаржуваної постанови поліцейський опирався лише на своє внутрішнє переконання, оскільки жодних доказів не доведено та не існувало. Таким чином, поліцейським був порушений порядок оцінки доказів. Позивач вбачає відсутність правових підстав у поліцейського щодо винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Вважаючи постанову поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, а притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним, позивач просив її скасувати та закрити провадження у справі.
Відповідач, в особі представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Нестерович А. С., скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. 
Свою позицію за змістом відзиву обґрунтовує таким.
Твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги -безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до постанови від 21.01.2026 о 23 год 37 хв у м. Києві, по вул. Вишгородська, 33А, позивач, керуючи транспортним засобом FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 14.07.2025 строком на 1 рік, порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР) – чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Під час здійснення контролю за дотриманням учасниками правил дорожнього руху в Подільському районі міста Києва за адресою: вул. Вишгородська, 33А, був помічений транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , який здійснив рух тротуаром, при цьому здійснив зіткнення з пішоходом. Екіпаж патрульної поліції, помітивши дану ситуацію, під`їхав, для з`ясування обставин та можливої допомоги учасникам дорожнього руху. Працівники поліції, підійшовши до пішохода, отримали інформацію про дану подію, в подальшому, підійшовши до позивача , пред`явили законну вимогу надати посвідчення водія, на що позивач повідомив, що посвідчення немає. Під час спілкування працівників поліції з позивачем були встановлені явні ознаки алкогольного сп`яніння; позивачу запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за дорогою приладу «Drager» результат огляду (в проміле) 2,60. Під час оформлення матеріалів було перевірено позивача за поліцейською базою ІПНП «АРМОР», за результатами чого встановлено, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вилучено 22.06.2025 (тимчасовий дозвіл НОМЕР_3 ). Позивач позбавлений права керування Деснянським районним судом міста Києва відповідно до постанови від 14.07.2025 у справі №754/10685/25, дата набрання законної сили судовим рішенням - 25.07.2025 (а.с.47-50). 
Зважаючи на такі доводи, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
03 лютого 2026 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
26 лютого 2026 року постановлено ухвалу Баришівського районного суду Київської області про залишення позовної заяви без руху, з підстав не виконання позивачем вимог ч. 3 ст. 161 КАС України, а саме сплачено судовий збір не в повному обсязі, позивачу необхідно було доплатити судовий збір у сумі 665,60 грн.
02.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про долучення документів, в тому числі і квитанція про сплату судового збору в сумі 665,60 грн.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.03.2026 відкрито провадження у цій справі та призначено до судового розгляду на 13.03.2026.
Крім цього, ухвалою суду від 03.03.2026 у Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витребувано доказ - належним чином засвідчену копію постанови серії ЕНА №6546097 від 21.01.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
10.03.2026 через систему «Електронний суд» надійшли витребувані судом докази.
12.03.2026 представником відповідача Нестерович Аліною Сергіївною через систему «Електронний суд» поданий відзив на позовну заяву.
12.03.2026 представник позивача, адвокат Коваленко Тетяна Василівна, подала клопотання про задоволення позовних вимог.
У судовому засіданні 13.03.2026 взяла участь представник позивача, адвокат Коваленко Т. В., розгляд справи відкладено на 31.03.2026.
У судове засідання 31.03.2026 сторони не з`явилися, станом на час судового засідання жодних заяв та/або клопотань до суду не надходило.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 31.03.2026 розгляд справи відкладено на 28.04.2026.
22.04.2026 представник позивача, адвокат Коваленко Т. В., подала клопотання про долучення до матеріалів справи довідки з відомостями щодо складення відносно позивача протоколів про адміністративні правопорушення.
28.04.2026 представник позивача, адвокат Коваленко Т. В., подала клопотання про відкладення розгляду справи, визначавши дату наступного судового засідання 05.05.2026, яка була попередньо погоджена як резервна дата.
У судове засідання 28.04.2026 сторони не з`явилися, станом на час судового засідання інших заяв та/або клопотань до суду не надходило.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2026 розгляд справи відкладено на 05.05.2026.
05.05.2026 представник позивача, адвокат Коваленко Т. В., подала клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на зайнятість сторони захисту в іншому, кримінальному, процесі.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 05.05.2026 розгляд справи відкладено на 13.05.2026.
У судовому засіданні 13.05.2026 надані пояснення представником позивача, адвокатом Коваленко Т. В., судом досліджені докази, що містяться в матеріалах справи.
Також у судовому засіданні 13.05.2026, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення – 18.05.2026 о 16:10 год.

ІІІ. Обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.01.2026 серії ЕНА №6546097, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень (а.с. 7).
За змістом означеної постанови, позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за адресою: м. Київ, Подільський р-н, вул. Вишгородська, 33А (а.с. 7).
На виконання ухвали Баришівського районного суду про витребування доказів від 03.03.20226 представником відповідача надано постанову серії ЕНА №6546097 від 21.01.2026 відносно ОСОБА_1 , яка була предметом дослідження у судовому засіданні та приєднана до матеріалів справи №355/183/26 (а.с. 44).
Як зазначено у постанові, 21.01.2026 23:37 в м. Київ вул. Вишгородська, 33А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Деснянським районним судом міста Києва строком на 1 рік (постанова від 14.07.2025), чим порушив п.2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 126 КУпАП. За означене правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн (а.с. 44).
Не погодившись із постановою від 21.01.2026 про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Представником відповідача разом з відзивом надано диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 та винесення адміністративної постанови серії ЕНА №6546097 від 21.01.2026. Крім цього, відеозаписом зафіксовано винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за частиною 4 статті 126 КУпАП та доведення до позивача її змісту. 
Суд констатує, що зміст спірних правовідносин у даній справі полягає у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що позивач, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік (постанова Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2025), керував транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частиною 1 ст. 2 Кодексом адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина 2 ст. 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ч.1 та 2ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Частина ч. 4 ст.126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

V. Висновки суду, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.
За результатами судового розгляду встановлено, що оскаржуваною постановою, винесеною відповідачем, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, якою передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як встановлено судом та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, позивач 21.01.2025 керував транспортним засобом FORD MONDEO номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції.
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки його дії неправильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки мали бути кваліфіковані за іншою частиною ст. 126 КУпАП.
Водночас, під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Саме ця ознака є визначальною для кваліфікації дій за частиною 4 статті 126 КУпАП, оскільки відповідальність настає не автоматично з моменту винесення відповідної постанови, а за умови, що особа знала або повинна була знати про встановлену заборону.
За вимогами пункту 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Положеннями ч. 9 та ч.10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Отже, особа, до якої застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, не має права керувати транспортними засобами протягом строку позбавлення такого права.
Саме порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху інкриміновано відповідачем позивачу. Відповідальність за таке порушення передбачена ч. 4 ст.126 КУпАП; стягнення - штраф в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вирішуючи питання про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд зауважує, що до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 14.07.2025, яка набрала законної сили 25.07.2025.
Згідно із ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права (ч. 2 ст. 317-1 КУпАП).
Позивач ОСОБА_1 не оскаржував постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14.07.2025, адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП вчинив 21.01.2025, тобто, під час дії строку позбавлення права керування транспортними засобами. 
Твердження та аргументи, які доводила в судовому засіданні представник позивача, повністю спростовуються матеріалами справи та є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Відтак, суд констатує, що дії ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 КУпАП кваліфіковані правильно.
Суд окремо звертає увагу, що ч. 3 ст. 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Оскаржувана постанова містить зазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис адміністративного правопорушення (ID реєстратор 472883), а отже суд бере до уваги наданий поліцейським відеозапис фіксації вчинення адміністративного правопорушення. 
Щодо встановленого порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та відповідності дій поліцейського у вказаній справі, з якими не погоджується позивач, суд вважає за необхідне зазначити таке.
У силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 126 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Порядок, умови та особливості оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, врегульовані однойменною Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395(надалі також Інструкція №1395), де в пункті 4 вказано, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених четвертою статті 126 КУпАП.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови серія ЕНА № 6546097 від 21.01.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за ч. 4 ст. 126 КУпАП, складання протоколу не передбачено.
Крім того, ст. 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Поліцейський в своїй діяльності зобов`язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією № 1395.
Положеннями п. 8 Інструкції № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Як встановлено судом з переглянутого відеозапису, правопорушення вчинено в місті Києві, вул. Вишгородська, 33А. Під час винесення постанови позивач ОСОБА_1 був присутній при винесенні постанови, йому було роз`яснено зміст постанови, його права, право оскарження.При цьому позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння і даний факт не тільки не заперечував, а й підтвердив.
Доказів про порушення поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення не надано та судом таких обставин не встановлено.
Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з`ясовано всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи, зокрема: наявність події адміністративного правопорушення, вину особи та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Таким чином, слід дійти висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A; пункт 29).
Таким чином, суд доходить висновку, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП дії працівника поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено правомірно.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При ухваленні рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, понесені судові витрати, суд залишає за позивачем.
Зважаючи на все вищевикладене, керуючись ст. 3, 9, 19, 20, 72-77, 241-247, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повне судове рішення складене та проголошене 18.05.2026.
Дані відносно позивача::
ОСОБА_1 
АДРЕСА_1 .
Дані відносно відповідача:
Департамент патрульної поліції Національної поліції України
вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048.

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА