ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1275/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І.,
представника відповідача Карпюк Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі також – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі також – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 №0011190902, податкового повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 №0011230902, податкового повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 №0011220902, податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 №0011200902, податкового повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 №0010840705.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в грудні 2025 року працівниками ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 11.12.2025 року №3903-п та направлень від 12.12.2025 року №6215/03-20-09-02-12, №6221/03-20-09-02-12, №6216/03-20-09-02-12, №6222/03-20-09-02-12 проведено фактичну перевірку дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального господарської одиниці - місце зберігання пального, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .
На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення: 
форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011190902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі 1 000 000 гривень за відсутність реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального;
форми «С» від 16.01.2026 року №0011230902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі 389 115 гривень за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;
форми «С» від 16.01.2026 року №0011220902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 34 588 гривень за зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки без наявності ліцензії на право зберігання пального у 2025 році;
форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011200902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень за здійснення операції з реалізації пального без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку; 
форми «С» від 16.01.2026 року №0010840705 згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень, а саме, вартості проданих з порушення товарів. 
Позивач не погоджується з даними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконним та такими, що підлягають скасуванню.
Вказує на порушення податковим органом вимоги пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки копія наказу про проведення фактичної перевірки та направлення не були вручені позивачу або його представнику до початку її проведення (перевірка розпочата 12.12.2025, а наказ спробували вручити лише 15.12.2025). Як наслідок стверджує, що прийняті за результатами такої перевірки ППР є незаконними та підлягають скасуванню.
Наголошує, що з отриманого ним у 2025 році обсягу пального більша частина була розвантажена безпосередньо у баки транспортних засобів та спеціальної техніки, що не повинно враховуватись до загальної кількості отриманого пального у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а решта, у кількості, що не перевищує 1000 кубічних метрів, розвантажено у ємності для зберігання пального. 
На переконання позивача, не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої. Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми. 
Наполягає, що ніколи не здійснював торгівлю пальним. Невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_3 , який нібито продав інспекторам 10 л дизпалива за 500 грн, не є його працівником. 
Посилається на наявність у нього чинної ліцензії на право зберігання пального для потреб власного споживання (№03040414202400363 діє до 16.12.2029). Стверджує, що станом на 15.12.2025 пальне було повністю використане, а ємність була пустою, тобто факту зберігання без ліцензії не було.
Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області, прийняті за результатами даної фактичної перевірки.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник відповідача у поданому до суду відзиві на позов заперечила позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 та у їх задоволенні просила відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказала, що 12.12.2025 працівники ГУ ДПС у Волинській області провели розрахункову операцію, під час якої на господарській одиниці позивача було придбано 10 літрів дизельного пального за готівку на загальну суму 500 грн із заливом у бак автомобіля. Покупцеві не видали фіскальний чек, що є порушенням ст. 3 Закону від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
В ході фактичної перевірки виявлено, що ФОП ОСОБА_1 не реєструвався у встановленому законом порядку в контролюючому органі за місцем знаходження платником акцизного податку з реалізації пального, чим порушено підпункт 212.3.4, пункт 212.3 статті 212 Податкового кодексу України. 
Окрім того встановлено, що позивач придбав та зберігав у стаціонарній ємності об`ємом 2600 літрів автомобільний бензин у кількості 2004,25 л. Наявна у позивача ліцензія на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 03040414202400363 надавала можливість здійснювати зберігання лише дизельного пального в іншій ємності. Відтак, зберігання автомобільного бензину здійснювалося без будь-яких дозвільних документів. 
Звертає увагу суду, що попри відмову позивача підписати направлення, він фактично допустив інспекторів до перевірки, самостійно сфотографував наказ та надав власноручні письмові пояснення, що нівелює його претензії щодо процедури початку проведення фактичної перевірки. 
24.02.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому заперечив щодо доводів ГУ ДПС у Волинській області, викладених у відзиві на позовну заяву.
У зв`язку з відрахуванням з 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. зі штату Волинського окружного адміністративного суду на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/219/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи №140/1275/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/1275/26 було визначено суддю Стецика Н.В.
Ухвалою судді від 17.03.2026 вказану справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.04.2026.
В подальшому розгляд справи відкладено на 14:00 год. 23.04.2026.
Ухвалою суду від 23.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка. Викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Інших заяв по суті справи від учасників сторін до суду не надходило. 
В судових засіданнях позивач та представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях по справі, просив його задовольнити повністю.
Представник ГУ ДПС у Волинській області в судових засіданнях позов не визнала з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, просила відмовити у його задоволенні.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2001830010002003894 (а.с.11зворот.)
Основними видами діяльності позивача є лісопильне та стругальне виробництво.
ФОП ОСОБА_1 має ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 03040414202400363, видану Головним управління ДПС у Волинській області від 11.12.2024 з терміном дії з 16.12.2024 по 16.12.2029 (а.с.14).
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 11.12.2025 №3903-п, та направлень від 12.12.2025 №6215/03-20-09-02-12, №6221/03-20-09-02-12, №6216/03-20-09-02-12, №6222/03-20-09-02-12 працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального на господарській одиниці – місці зберігання пального, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №03/36484/09-02/3354514491 від 22.12.2025 (а.с.15зворот-20).
До початку перевірки, 12.12.2025 контролюючим органом проведено контрольну розрахункову операцію та придбано 10 літрів дизельного палива на загальну вартість покупки 500,00 гривень.
За результатами перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 : пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (зі змінами та доповненнями); підпункту 212.3.4, пункту 212.3 статті 212 Податкового кодексу України №2755-VII від 02.12.2010 із змінами та доповненнями; підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України №2755-VII від 02.12.2010 із змінами та доповненнями; пункту 2 статті 29 Закону України від 18.06.2024 №3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»; пункту 1 статті 28 Закону України від 18.06.2024 №3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»; вимоги статті 44 та статті 85 Податкового кодексу України; вимоги пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями); статтю 24 Кодексу законів про працю України (із змінами та доповненнями).
На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято:
податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011190902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі 1000000,00 гривень за відсутність реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального (а.с.86);
податкове повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 року №0011230902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі 389 115,00 гривень за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (а.с.85);
податкове повідомлення-рішення форми форми «С» від 16.01.2026 року №0011220902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 34 588,00 гривень за зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки без наявності ліцензії на право зберігання пального у 2025 році (а.с.84);
податкове повідомлення-рішення форми форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011200902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень за здійснення суб`єктом господарювання операції з реалізації пального без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України (а.с.83); 
податкове повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 року №0010840705 згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень, (100% вартість проданих з порушення товарів) (а.с.21зворот-22). 
Не погоджуючись із даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі також - ПК України).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позову ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує сукупністю різних правових підстав, а саме: процедурні (порушення порядку призначення та проведення фактичної перевірки) та матеріальні (помилкове кваліфікація дій позивача як порушення вимог податкового законодавства).
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Таким чином, у разі якщо платник податків обґрунтовуючи протиправність податкових повідомлень-рішень, вказує про порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, то суд повинен надавати правову оцінку таким підставам (доводам) в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень - рішень), прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Отже, першочергово оцінці судом підлягають доводи позивача щодо порушення податковим органом порядку проведення перевірки (тобто, процедурні порушення).
Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.
Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
За приписами частини 1 статті 72 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. 
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстави їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» покладені на відповідача.
Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 21.07.2022 у справі №320/1864/21, від 11.05.2022 у справі №540/4141/20, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20.
У постанові від 06.07.2022 у справі №420/1242/21 Верховним Судом зазначено наступне: «аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що дана правова норма передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо. Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства».
У постанові від 19.04.2023 у справі №360/2657/20 Верховний суд вказав, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Тобто, норма зазначеного підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача. Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.54. пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; здійснюють інші функції, визначені законом. Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами.
За приписами підпункту 14.1.145 пункту 14.1 статті 14 ПК України підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
Відповідно до положень пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий, спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу «живого» бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; тютюнова сировина, тютюнові відходи; рідини, що використовуються в електронних сигаретах; пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення, з двигунами внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, з двигунами внутрішнього згоряння з кривошипно-шатунним механізмом та коди яких згідно з УКТ ЗЕД не зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 цієї статті (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД).
За змістом наказу ГУ ДПС у Волинській області від 11.12.2025 №3903-п «Про проведення фактичної перевірки СГД ОСОБА_1 » контролюючий орган призначив перевірку з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Отже, у наказі від 11.12.2025 №3903-п наявне чітке посилання на конкретну підставу перевірки з переліку підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 ПК України.
Також суд враховує, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято згадуваний наказ відповідача від 11.12.2025 стала підготовлена доповідна записка начальника управління контролю за підакцизними товарами №1989/03-20-09-02-01 від 05.12.2025 (а.с.171-172). 
Зокрема, в даній доповідній записці зазначено, що ФОП ОСОБА_1 отримав ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки № 03040414202400363, термін дії з 16.12.2024 до 16.12.2029, за адресою: АДРЕСА_1 (загальна місткість резервуарів – 9000 л.). Згідно реєстру акцизних накладних встановлено придбання пального на місце зберігання пального Волинська область, Камінь-Каширський район, село Стобихівка, вулиця Польова, 23 як важких дистилятів (газойлів) код УКТЗД 2710194300 так і бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше: інші бензини код УКТЗЕД 2710194300. Згідно форми 20-ОПП у ФОП ОСОБА_5 транспортні засоби відсутні. Враховуючи викладене запропоновано надати дозвіл на проведення фактичної перевірки позивача згідно пп. 80.2.5, пп.80.2.2 п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Судом встановлено, що доповідна записка начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Волинській області №1989/03-20-09-02-01 від 05.12.2025 повністю відповідала вимогам закону, містила достатню й отриману в установленому порядку інформацію про можливі порушення платником податків законодавства, а тому була законною та достатньою підставою для призначення фактичної перевірки позивача відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) та у справі №280/6832/23 (постанова від 09.09.2024) доповідна записка є достатньою інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок. 
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Актом відсутності посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників за місцем провадження діяльності суб`єкта господарювання за адресою його реєстрації від 12.12.2025 представниками ГУ ДПС у Волинській області засвідчено відсутність можливості на 12.12.2025 (дату виїзду представників відповідача за місцем проведення позивачем господарської діяльності) ознайомлення та вручення копії наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 11.12.2025 №3903-п, а також ознайомлення з направленнями на перевірку від 12.12.2025 №6215/03-20-09-02-12, №6216/03-20-09-02-12, №6221/03-20-09-02-12, №6222/03-20-09-02-12 ФОП ОСОБА_1 та/або його законним (уповноваженим) представникам (а.с.63зворот).
Актом від 16.12.2025 №6595/03-20-09-02-14 відмови від отримання копії наказу, його підписання та від підпису направлення на перевірку підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 15.12.2025 о 19 годині 25 хвилин ознайомився з наказом «Про проведення фактичної перевірки ОСОБА_5 » №3903-п від 11.12.2025 та з направленнями на перевірку №6215/03-20-09-02-12, №6221/03-20-09-02-12, №6216/03-20-09-02-12 та №6222/03-20-09-02-12 від 12.12.2025 та відмовився від їх підписання та від отримання копії наказу, проте надав усну згоду на початок проведення фактичної перевірки, що було зафіксовано на технічні засоби, що мають функції фото- та відеозапису. Відповідно до основних завдань та функцій управління контролю за підакцизними товарами та Головного управління ДПС у Волинській області, вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI платник податків та/або посадові (службові) особи платника податків (його представники або особи, які фактично проводять розрахункові операції), у присутності якого здійснювалась фактична перевірка, ознайомлений із змістом направлень/наказу, відповідальністю, обов`язками, правами і порядком оскарження дій посадових осіб Головного управління ДПС у Волинській області (а.с.64). 
Належних та допустимих доказів зворотного позивачем, представником позивача суду не надано.
Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє доводи позивача про допущення відповідачем порушення вимог Податкового кодексу України в частині призначення фактичної перевірки, порядку її проведення, та як наслідок, про неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої перевірки.
Як випливає з матеріалів справи та встановлено судом, 15.12.2025 ФОП ОСОБА_1 надано власноручне письмове пояснення щодо обставин, які становили предмет перевірки (а.с.33), останньому було вручено письмове звернення №1 від 15.12.2025 про надання завірених копій документів (а.с.75-76). Працівниками ГУ ДПС у Волинській області в присутності ФОП ОСОБА_1 та за його згодою обстежено місце зберігання пального, встановлено використання 1 резервуара об`ємом 9 куб. м та проведено фактичний замір пального у даному резервуарі (інформація про що зазначена у акті фактичної перевірки №03/36484/09-02/3354514491 від 22.12.2025).
Вказане свідчить про допуск працівників ГУ ДПС у Волинській області до проведення фактичної перевірки. 
Щодо встановленого під час перевірки порушення позивачем п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР).
Розділ II Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. Зокрема, стаття 3 вказаного розділу Закону містить низку обов`язків, що висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Згідно з п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Отже, закон імперативно визначає обов`язок суб`єкта господарювання видати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.
Матеріалами справи підтверджується, що у ході проведення фактичної перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним місце зберігання пальним за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 12.12.2025 гр. ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснювалася реалізація дизельного пального у кількості 10 літрів через паливо-роздавальну колонку ФОП ОСОБА_1 за ціною 50,00 грн на загальну суму 500,00 грн за готівкові кошти. 
Факт продажу дизельного палива підтверджується відеозаписом контрольно-розрахункової операції, долученим до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд», на якому чітко видно факт заправки 12.12.2025 дизельного палива в паливний бак автомобіля. Продаж пального здійснено без використання РРО та без надання покупцю розрахункового документа на повну суму проведеної операції .
На спростування наведеної обставини позивач не надав до суду належні та допустимі докази.
Листом Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області №185937-2025 від 12.12.2025, у відповідь на повідомлення ГУ ДПС у Волинській області за №12169/5/03-20-09-01-05, зазначено, що проведеними пошуковими заходами підтверджується інформація про реалізацію дизельного пального за готівкові кошти ФОП ОСОБА_1 за адресою його реєстрації, без наявності відповідної ліцензії та використання ним в даній протиправній діяльності працівника ОСОБА_4 (а.с.81).
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 року №0010840705 згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень (тобто, у 100 відсотків вартості проданих товарів) за порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР, прийнято відповідачем правомірно.
Щодо порушення позивачем підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України та пункту 2 статті 29 Закону України від 18.06.2024 №3817-IX.
Відповідно до пункту 77 77 частини 1 статті 1 Закону України №3817-IX роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшої реалізації або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з місць роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки, газороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, а також реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, а також заправлення з бункерувальника у водному просторі морських та річкових суден.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України №3817-IX роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Тобто, суб`єкт господарювання, маючи на меті здійснювати торгівлю пальним, зобов`язаний отримати відповідну ліцензію.
Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
За правилами підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального.
За приписами підпункту 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних; ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією; вироблені в Україні, реалізація яких є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено факт реалізації 12.12.2025 дизельного пального у кількості 10 літрів через паливо-роздавальну колонку ФОП ОСОБА_1 за ціною 50,00 грн на загальну суму 500,00 грн за готівкові кошти. 
Як зазначено контролюючим органом у акті фактичної перевірки, згідно Єдиного реєстру ліцензіатів у ФОП ОСОБА_1 відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним. Згідно даних Реєстру платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового ФОП ОСОБА_1 не здійснював реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового (ст. 3 акту 03/36484/09-02/3354514491 від 22.12.2025) 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що у ході проведення фактичної перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним за адресою здійснення господарської діяльності позивача: АДРЕСА_1 без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, та без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Пунктом 117.3 статті 117 ПК України передбачено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011200902, згідно якого до позивача застосовано санкцію (штраф) у розмірі у розмірі 500 гривень за здійснення суб`єктом господарювання операції з реалізації пального без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку прийнято відповідачем правомірно.
Окрім того, відповідно до частини 1 статті 73 Закону України №817-IX, за порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.
Як передбачено пунктом 22 частини 2 статті 73 Закону України №3817-IX до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах - роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» на 1 січня 2026 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 8647,00 грн, відтак сума штрафу за вказане правопорушення становить 389 115,00 грн (45 х 8647,00 грн).
На переконання суду, ГУ ДПС у Волинській області правомірно визначило суму штрафної санкції за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «С» від 16.01.2026 року №0011230902 про застосування щодо позивача штрафу в сумі 389 115,00 грн є законним і не підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 року №0011190902 за непроведення реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Як встановлено контролюючим органом, протягом 2025 року позивачем згідно акцизної накладної №148847 від 20.05.2025 придбано пальне (бензин код УКТЗЕД 2710124512) в кількості 2004,25 л (а.с.167-168) та згідно акцизної накладної №148846 від 20.05.2025 дизпаливо код УКТЗЕД 2710194300 в кількості 2003,34 л (а.с.169-170).
Позивач не заперечує факту отримання пального в обсязі, встановленому відповідачем під час перевірки, однак вважає, що контролюючий орган безпідставно не врахував, що вказане пальне відвантажено безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, які використовуються позивачем у власній господарській діяльності. Відтак стверджує, що у нього не виникло обов`язку здійснювати реєстрацію акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд враховує наступне.
Згідно з підпунктом 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.
Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження -розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це:
а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом, в розумінні пунктів «б», «г» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу.
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.
Передбачений нормою пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України виняток застосовується при сукупності умов, а саме:
загальна місткість розташованих на території (в приміщенні) ємностей не перевищує 200 кубічних метрів;
суб`єкт господарювання (власник або користувач такого приміщення або території) отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів;
пальне використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і суб`єкт господарювання не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Відсутність однієї з наведених умов виключає можливість визнання відповідної території/приміщення не акцизним складом. Відповідно, у випадку, якщо протягом календарного року суб`єкт господарювання отримує пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), він зобов`язаний до часу, коли буде здійснена господарська операція, в результаті якої виникнуть обставини, які зумовлять обов`язок реєстрації акцизного складу, зареєструвати останній. Тобто, саме з моменту, коли платник податків вже достеменно знає, що відпадає хоча б одна з обов`язкових умов, передбачена абзацом шостим підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, він зобов`язаний здійснити реєстрацію акцизного складу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 160/15431/21.
Також, з аналізу норми пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України слідує висновок, що обсяг отриманого суб`єктом господарювання протягом календарного року пального визначається сумарно по всіх приміщеннях та/або територіях, на яких розміщені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального.
Таким чином, якщо загальний обсяг отримання пального протягом календарного року перевищить 1000 куб. м., то такий суб`єкт господарювання повинен буде зареєструвати акцизні склади на всіх своїх територіях, де розміщується пальне.
Наведений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 420/4383/23.
Відповідно до абз. 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України передбачена відповідальність за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу у вигляді накладення штрафу в розмірі 1 000 000 гривень.
Як уже зазначалося судом вище, протягом 2025 року згідно акцизної накладної №148847 від 20.05.2025 позивачем придбано пальне (бензин код УКТЗЕД 2710124512) в кількості 2004,25 л та згідно акцизної накладної №148846 від 20.05.2025 дизпаливо код УКТЗЕД 2710194300 в кількості 2003,34 л.
Суд враховує, що позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу, які б дозволяли ідентифікувати спосіб відвантаження пального, а саме – встановити його передачу безпосередньо у паливні баки конкретних транспортних засобів позивача.
Відомості, які містяться у згадуваних акцизних накладних від 20.05.2025 щодо постачання пального не фіксують ані факт безпосередньої заправки транспортних засобів позивача, ані дані про конкретні транспортні засоби, до паливних баків яких нібито здійснювався відвантаження пального.
За правилами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які мають містити відомості про відповідну господарську операцію, а також інші обов`язкові реквізити, що дозволяють ідентифікувати таку операцію.
В свою чергу, відповідно до положень Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 №281/171/578/155, передбачено, що приймання, переміщення та відпуск нафтопродуктів оформлюються відповідними первинними та обліковими документами (зокрема актами приймання, товарно-транспортними накладними, журналами обліку, відомостями відпуску пального), які повинні відображати реальний зміст господарських операцій.
Отже, у разі фактичного відвантаження пального безпосередньо у паливні баки транспортних засобів такі операції повинні бути підтверджені належними первинними документами, які дозволяють встановити дату, обсяг відпущеного пального, конкретний транспортний засіб, а також сам спосіб отримання (відвантаження) пального.
Проте позивачем не надано жодних документів, які б у сукупності дозволяли ідентифікувати саме такий спосіб отримання бензину автомобільного для зберігання, що підтверджують відвантаження бензину безпосередньо у паливні баки. 
Не доведено позивачем і те, що придбане паливо у великих об`ємах, одразу залито у паливні баки транспортних засобів, без зберігання у ємностях окремо. Матеріали справи не містять та судами не встановлена технічна можливість заправляння або відвантаження палива напряму до паливних баків транспортних засобів позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 12.05.2026 у справі №280/1635/23, а тому в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді даної справи. 
З огляду на наявні матеріали справи, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач у 2025 році був розпорядником акцизного складу, адже він мав територію з ємністю для зберігання пального та протягом календарного року отримав (придбав) пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів, проте не провів реєстрацію акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. 
З огляду на вказане, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 16.01.2026 №0011190902.
Щодо податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №0011220902 від 16.01.2026.
Вказане повідомлення рішення прийняте ГУ ДПС у Волинській області за порушення позивачем частини 1 статті 28 Закону №3817-ІХ.
Відповідно до положень статті 1 Закону №3817-ІХ для цілей цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
ліцензіат - суб`єкт господарювання, якому надано ліцензію на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності (пункт 38);
ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності (пункт 40);
надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично (пункт 53);
зберігання пального - надання послуг та/або діяльність, пов`язана із здійсненням операцій приймання, навантаження, розвантаження, розміщення та/або видавання пального (власного чи отриманого від інших осіб) (пункт 32);
місце зберігання пального - об`єкт нерухомого майна, відмінний від земельної ділянки, або єдиний (цілісний) майновий комплекс, на території якого здійснюється приймання, навантаження, розвантаження, розміщення та/або видавання пального (власного або отриманого від інших осіб), який належить суб`єкту господарювання на праві власності або користування (пункт 48);
місце зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або резервуари, ємності, та/або тара (крім споживчої тари, тари споживача та поворотної тари (газові балони) кожна об`ємом до 60 літрів включно), які належать суб`єкту господарювання на праві власності або користування і призначені для зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/ або промислової переробки таким суб`єктом господарювання (пункт 49).
Відповідно до частини першої, другої статті 28 Закону №3817-ІХ зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання за наявності ліцензії на право зберігання пального або на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки на кожне місце зберігання пального.
Згідно з частиною п`ятою статті 28 Закону №3817-ІХ суб`єкти господарювання здійснюють зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки у споживчій тарі кожна об`ємом до 60 літрів включно без отримання ліцензії на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки.
Частиною сьомою статті 28 Закону №3817-ІХ встановлено, що під час проведення перевірки з питань дотримання вимог цього Закону суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, зобов`язані в день початку перевірки надати посадовим особам податкового органу, які проводять перевірку, інформацію про адреси або кадастрові номери всіх земельних ділянок, на яких розміщені ємності для зберігання пального, їхню кількість та місткість, а також надати таким посадовим особам можливість огляду таких ємностей.
Відповідно до пункту 36 частини другої статті 73 Закону №3817-ІХ до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки без наявності ліцензії на право зберігання пального: за перше порушення - 4 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; за друге порушення - 8 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; за третє та наступні порушення - 85 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року
Як зазначено в акті фактичної перевірки, згідно Єдиного реєстру ліцензіатів ФОП ОСОБА_1 було отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 11.12.2024 №03040414202400363, термін дії якої з 16.12.2024 до 16.12.2029 (загальна місткість ємностей 9000 літрів) за адресою: АДРЕСА_1 . 
На переконання відповідача, наявна у позивача ліцензія на зберігання пального (для власних потреб) від 11.12.2024 №03040414202400363 надавала можливість останньому здійснювати зберігання дизельного пального в ємності 9000 літрів за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, зберігання придбаного згідно із акцизної накладної №148847 від 20.05.2025 автомобільного бензину в кількості 2004,25 л (код УКТЗЕД 2710124512,) здійснювалося ФОП ОСОБА_1 без ліцензії на право зберігання пального.
У судовому засіданні 04.06.2026 ОСОБА_1 стверджував, що отриманий згідно з акцизної накладної №148847 від 20.05.2025 бензин код УКТЗЕД 2710124512 в кількості 2004,25 літрів зберігався у резервуарі ємністю 9000 куб.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, зазначав про наявність у даному резервуару двох відсіків, що дають можливість зберігати одночасно різні види пального. Як наслідок наполягав, що зберігання вказаного пального охоплювалося наявною у нього ліцензією від 11.12.2024 №03040414202400363.
Суд враховує, що відповідно до частини 2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Разом з тим, приписами частини 1 ст. 77 КАС України визначено і те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином, положення вказаної норми не звільняють позивача від обов`язку надати суду докази на підтвердження своїх доводів та заперечень.
Позивач не надав суду належних доказів про можливість зберігання у резервуарі ємністю 9000 куб.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 різних видів пального.
Більше того, вказані твердження позивача спростовуються наданими ним в ході фактичної перевірки письмовими поясненнями від 15.12.2025, у яких останній зазначив, що придбаний бензин він зберігав в окремій ємності об`ємом 2600 л, яка на момент проведення перевірки відсутня у зв`язку із продажем (а.с.65 зворот).
Суду не надано доказів, що вказані пояснення надані позивачем під тиском чи будь-яким впливом працівників податкового органу.
Також судом враховується той факт, що під час проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Волинській області в присутності ФОП ОСОБА_1 та за його згодою проведено зняття замірів пального в резервуарі об`ємом 9 куб.м, інформація про що зазначена на сторінці 5 акту перевірки №03/36484/09-02/3354514491 від 22.12.2025. Фактичним заміром пального встановлено залишки пального /ДП/ в кількості 450 л. 
Матеріали податкової перевірки та судової справи не містять відомостей, що позивач під час проведення фактичної перевірки повідомляв представників контролюючого органу про наявність двох відсіків у вказаному резервуарі та необхідність зняття замірів і щодо залишків бензину автомобільного у вказаному резервуарі. 
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення пункту 1 статті 28 Закону №3817-IX, за що останній підлягав притягненню до фінансової відповідальності відповідно до положень пункту 36 частини другої статті 73 Закону №3817-ІХ, а тому оскаржуване ППР форми «С» від 16.01.2026 року №0011220902 винесене контролюючим органом правомірно.
Згідно із ч. 1ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На переконання суду, відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень щодо позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено та підписано судом 25 червня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4; код ЄДРПОУ 44106679).

Суддя Н. В. Стецик